4 
Retrakce paty nezabraňuje tedy tomu, aby amputovaný na svém pahýlu 
namáhavě a trvale choditi mohl. Nemůže-li choditi, musí příčina toho vězeti jinde. 
A tuť není pochyby a je všeobecné přesvědčení, že valná čásť amputací 
Chopartových příznivého výsledku neměla proto, poněvadž bylo amputováno 
v částech nezdravých a nemoc důkladně vyhubena nebyla. Většina amputací 
Chopartových stala a stává se k vůli tuberkulose a tuť netřeba dokládati, že 
vyhubení nemoci je bohužel až přečasto nedokonalé. 
V případech takých tedy operace nebyla na místě a mělo se již ihned 
amputovati na místě výše položeném. To však, co pronáším, jest nám všem 
jasno teprve od let právě minulých. Není tomu pradávno, co nebožtík G. Simon, 
muž jinak neobyčejně jasných náhledů, tvrdil, že právě ona tkaniva, jež se 
shledávají ve stavu chronického zánětu — a dle celého kontextu mínil tím 
především chorobu fungosní — jsou nad míru schopna, aby srostla t. zv. prvnf 
intencí. Víme, že se tak děje na kratičkou dobu, recidiva ale že je brzce v zá¬ 
pětí. Opakuji tedy, že ve valné části těch případů, kde amputace Chopartova 
vykonána byla, mělo se amputovati výše. 
Předchůdcové naši však, opojeni jsouce theorií o porušeném antagonismu, 
vymýšleli nové modifikace původní methody. 
Když se Jobertovi (de Lamballe) přihodilo, že omylem vykonal enukleaci, 
která, nejsouc ani Chopartovou ani Lisfrancovou, byla vlastně methodou novou 
a potkala se s výsledkem dobrým, jal se Laborie, přítel Jobertův, o věci pře- 
mýšleti a přišel na modifikaci ještě jinou. 
Jobert byl totiž vniknul do kloubu mezi člunkem a mezi třemi klínovitými 
(articulatio scaphoideo-cuneiformis) a pak vedl řez dále mezi os cuboideum 
a dvěma posledními metatarsy. Odstranil tedy celý metatarsus -|- ossa cunei- 
formia. Francouzi nazývají tuto methodu: Désarticulation antéscaphoido-cuboí- 
diene (ou désarticulation de Jobert). Laborie však navrhl, aby se prováděla 
operace i tak, by odstraněny byly: metatarsus -(- ossa cuneiformia -|- os cu¬ 
boideum. Methcdě této říkají Francouzové: Désarticulation anté-scaphoido- 
calcanéenne (ou désarticulation de Laborie). Methoda Jobertova blíží se více 
methodě Lisfrancově, methoda Laborieova více methodě Chopartově. Od chir¬ 
urgů mnohých bylo uznámo, že methoda Laborieova vyniká nad Chopartovu 
hlavně tím, že je zachována inserce svalu holenního (M. tibial. ant.) a tím, že 
pahýl je schopen vykonávati i flexi dorsální, což při operaci Lisfrancově i při 
Jobertově samo sebou se rozumí. 
Zbývala ještě jedna možná modifikace. Operuje-li se podle Joberta, je pahýl 
na předním svém konci nerovný; os cuboideum vyčnívá do předu na straně 
laterální. Operuje-li se dle Laborie, je pahýl na svém předním konci také ne¬ 
rovný; tu vyčnívá zase scaphoideum na straně mediální. Aby se stal pahýl 
na předním svém konci úhlednějším, možná přeřezati os cuboideum ve stejné 
čáře s kloubem člunko-klínovitým, tak že v kloubu tomto se vykoná enukleace, 
os cuboideum však se amputuje. Modifikace této se chytili Bona, Baudens, 
v Německu Pauli. 
252 
