11 
jako zajízvená rána, než hmatem lze se přesvědčiti, že úplná náprava se ne¬ 
dostavila, neb ono místo je tvrdší, než zdravé okolí. Videi jsem — ovšem jen 
v řídkých případech — i tuto tvrdost unikati. 
U zvířat léčených tuberculínem rozpadává infiltrat mnohem rychleji a sý- 
rovitá hmota vytéká rychleji z rány. Než také zde může infiltrat zmohutněti. 
Zajízvení rány není proto u léčených zvířat zjevem pravidelným, jen častějším 
než u zvířat neléčených .*) 
Příčinou rychlejšího rozpadu takových uzlů jest asi zánět, který po injekcích 
se v kůži nad uzlem a v okolí jeho dostavuje. Pozoroval jsem častěji, že v zá¬ 
pětí hyperaemie se dostavilo větší napnutí místa nemocného a že brzo na to 
sekrece sýrovité hmoty se dostavila. 
Příznaky tyto podporují náhled klinikův zjednaný pozorováním zevní tu- 
berculosy u lidí, léčených tuberculínem, že látka tato na nemocném místě vy¬ 
volává zánětlivé změny. Než také ona hyperaemie není pravidelným zjevem 
u léčených zvířat. U neléčených jsem ji však nikdy nepozoroval. Jestiť jistě 
injekcemi vyvolána. 
Objeví-li se menší uzlíček v okolí nakaženého místa, pak se chová u ne¬ 
léčených zvířat téměř tak, jako uzel prvotní. Rozpadne, vyrábí sýrovitý hnis, 
zajízví se neb také ne. U zvířat léčených viděl jsem často zajízvení takových 
menších uzlíků, ba byly-li injekce konány před rozpadem, pozoroval jsem, jak 
z protokolů uvedených vyplývá, uniknutí, tudíž resorpci takových uzlů; povstala 
pak zde úplná restitutio in integrum. 
v 
Chování se mízních žláz u zvířat neléčených jest asi následující. Žlázy re- 
gionární i vzdálenější po infekci naduřují a tvrdnou. Naduřením se přibližují 
sousední žlázy k sobě a spojí se periadenitidou. Srostly-li s kůží a pokračuje-li 
zduření, rozpadávají, provalují se kůží a zavdávají podnět ku tvoření se takových 
vředů, jak na místě infekce popsány byly. Neprovalí-li se shluk naduřených žláz, 
pak lze, zejména v období, když zvíře hubne, někdy pozorovati, že žlázy zmen¬ 
šujíce se, od sebe se opět vzdalují a pod kůží velmi volně pohybovati se dají. 
Podobné chování jeví žlázy zvířat léčených. Pošinutelnost žláz dříve fixo¬ 
vaných nelze tedy přičítati pouze působení tuberculínu. Než na infiltrat žláz, 
deroucí se kůží, působí tuberculín tak, jako na infiltraty na místě infikovaném. 
Malé naduřené žlázky mohou někdy po injekcích zaniknouti. Neviděl jsem nic 
podobného u zvířat neléčených. Žlázy se zde sice také zmenšují, ale ne tak, 
že by hmatu unikly. 
Co se týče působení tuberculínu na tuberculosu vnitřní — tuberculosu plic, 
jater a sleziny — tu lze tvrditi, že je nepatrné. 
Kontrolní zvířata jevila často méně vyvinutou tuberculosu plic, než zvířata 
léčená, tuberculosa jater a sleziny nebyla u »léčených« pokročilejší, avšak také 
ne slabší. Jen jednou viděl jsem u léčeného zvířete méně vyvinutou tuberculosu 
jater a sleziny než u morčete kontrolního, za to byly plíce mnohem silněji 
nemocné. 
*) ř aké Pfuhl nedocílil pravidelného tvoření se jizev. 
2 * 
269 
