I. 
Úvod literárně historický. 
Důležitá morfologická náuka o květenstvích (inflorescencích) rostlin posavad 
není uspokojivě propracována. Scházíť doposud pravé logické dělidlo, schází 
pravá methoda, kterouž by se dala nesmírná rozmanitost forem květenství 
v ladně článkovitý celek neb systém v souvislosti dokonale přirozené uvésti. Me¬ 
thoda pravá může býti toliko srovnávací a fylogenetická. Posavad oblíbili si 
morfologové vycházeti od forem nejjednodušších a z nich skládati tvary složi¬ 
tější, místo aby tyto složitější formy uvažovali v celosti, tak jako i rostlina 
v celosti je tvoří. Nedostatek pravé methody jest pak příčinou mnohých vad 
a logických nejasností celé náuky. Stesků na tento neuspokojivý stav náuky 
o květenstvích bylo již mnoho a častěji pronášeno, nejnověji opět od BucHENAU-a, ') 
leč nápravy nedocíleno právě proto, že nedostatečnost celé posavadní methody 
nebyla nikdy jasně prohlédnuta 
Tuto pravou cestu nalézti, doufám, že se mi po dávném již studiu kvě¬ 
tenství a po hlubším uvažování o posavadních nedostatcích běžné náuky inflo- 
rescenční v té míře podařilo, že mohu se zdarem podniknouti žádanou nápravu 
a postaviti náuku tuto na pevnější a správnější základy. 
Aby však předem bylo jasno, v čem spočívají nynější nedostatky, a jaké 
tudíž jim třeba nápravy, bude záhodno, abych dříve podal přehled dějin a vý¬ 
voje této náuky. 
Již starších botaniků před LiNNÉ-em, tak zvaných otců botaniky (patres), 
nemohlo ujiti, že jsou květy na stonku jistým způsobem uspořádány, i byly 
u nich již některé názvy pro některé formy tohoto uspořádání v užívání. Tak 
uvádí již Jungius v Isagoge phytoscopica (1678) tyto způsoby květenství: spica, 
capitulum, umbella, corymbus, panicula, verticillus. Pojem květenství a název 
inflorescentia však teprva Linné ve své Philosophia botanica (1751) vystavil, 
avšak nikoliv tam, kde jedná o jednotlivých formách květenství, nýbrž toliko 
příležitostně tam, kde vypočítává znaky pro systematiku rostlin důležité (na 
př. též placentatio, radicatio, ramificatio a pod.). Dosti správně praví (str. 112): 
»inflorescentia est modus, quo flores pedunculo plantae annectuntur; quem 
modům florendi dixere antecessores.« Avšak správné toto ponětí pokazil si sám 
') Ve spisku: Zwei Abschnitte aus der Praxis des botanischen Unterrichts. Břemen. 1890. 
Rozpravy: Ročn I. Tř. II. Ó. 20. 
1 
297 
