2 
tím, že od vlastního květenství rozeznával květ složený (flos aggregatus et 
compositus). Dle předsudku od předchůdců zděděného rozeznával totiž květ 
jednoduchý a květ složený, tak jako se rozeznávají listy jednoduché a listy 
složené. Dle tohoto chybného názoru květ složený, jaký především shledáván 
u Komposit čili rostlin Složnokvětých, skládá se z kvítků (flosculi) na společ¬ 
ném lůžku (receptaculum commune) sedících a obyčejně též společným kali¬ 
chem (calyx communis, involucrum), totiž zákrovem obdaných. Jakožto složené 
květy uvádí Linné na str. 76: okolík (umbella), vrcholík (cyma), strboul zá¬ 
krovem opatřený čili úbor (flos compositus u Komposit a flos aggregatus pro¬ 
pne dictus u jiných rostlin), jehnědu (flos amentaceus), klásek trav (glumosus 
aggregatus flos) se svou gluma communis (s plevami), a palici (spadix) s toul¬ 
cem (spatha communis). Nejpodivnější jest, že mohl Linné vrcholík, jenž se 
u kaliny a u některých druhů svíd (Co vmis) nachází, květenství tak velice 
rozvětvené, obalu společného nemající, považovati za složitý květ — že úbor 
Komposit za takový měl, ještě nejspíše možno pochopiti —: avšak Linné sám 
to vysvětluje tím, že jiný druh rodu Cornus , totiž dřín (C. mas) má okolík 
(flos umbellatus), ze kterého prý dalším rozvětvením povstal vrcholík svídy. 
Za příčinou rodové příbuznosti musil tedy sám sebou lichý pojem složitého 
květu vnucen býti také vrcholíku, ač jest květenství daleko rozdílné. 
Na zcela jiném místě své knihy, na str. 41 vypočítává a definuje Linné 
ostatní květenství, která se mu totiž do ponětí složeného květu nehodila, totiž: 
svazek (fasciculus), strboul (capitulum), klas (spica), chocholík (corymbus), latu 
(panicula), kytku (thyrsus), hrozen (racemus), přeslen (verticillus); jak vidno, 
v pořadí velice libovolném. 
Neblahý pojem složeného květu zavinil tudíž netoliko nepřirozené rozptý¬ 
lení květenství na dvou různých místech pod různými pojmy vůbec, nýbrž 
i odtržení a oddálení jehněd, klásků trav a palic od klasů, ku kterýmž náležejí, 
jakož i strboulů zákrovem obalených (u Komposit , Dipsaceí a pod.) od str- 
boulů neobalených (u Gomphreny na př.) zvláště. 
Přes to všecko nelze upříti Linné-oví zásluhu, že květenstvím věnoval větší 
pozornost nežli všickni jeho předchůdcové, ovšem již z té příčiny, že pojmů 
a názvů z květenství vážených v botanice popisné měl zapotřebí. 
Od lichého ponětí složeného květu bylo ovšem později upuštěno, avšak 
jehnědy, palice a úbory (anthodia) vlekly se ještě dlouho potom, a z části 
až do nejnovější doby v morfologiích a ve spisech popisných jakožto zvláštní 
formy, od klasů a strboulů rozdílné. 
První pokus vědeckého roztřídění květenství učinil Roper ve svých »Obser- 
vationes aliquot in flórům inflorescentiarumque náturám« (v časopise Linnaea 
r. 1826), rozděluje je ve dvoje skupení, v květenství obmézené svýstře- 
divým (centrifugálním) vývojem květů a v neobmezené s rozkvétáním 
dostředivým (centripetálním). U prvějších jest hlavní osa obmezena květem, 
který nejprve rozkvétá, a ostatní květy rozkvétají ze středu k obvodu v tom 
pořádku, jak různé generace květních os po sobě následují, u květenství do¬ 
středivých naproti tomu otevírají se květy v pořádku z dola vzhůru čili ze 
v 
vnějška do vnitř. Řídě se těmito znaky počítal Roper ku květenstvím obme- 
298 
