3 
zeným a odstředivým: vrcholík (cyma), klubko (glomerulus) a svazek (fasci- 
culus), mezi neobmezené kladl ostatní již od LiNNÉ-a známé tvary květenství: 
spica, amentum, spadix, racemus, corymbus, umbella, capitulum, panicula, thyr- 
sus. — Přeslen (verticflus), jenž není žádným zvláštním květenstvím, nýbrž 
pouze postavení kvetu v kruhu kolem osy označuje a jak v hroznech (Myrio- 
phyllum), tak i v latách (Alisma) vyskytovati se může, jenž však vzdor tomu 
ještě později býval mezi formy květenství vřaďován, vším právem Róper vy¬ 
pustil. 
Toto Róper-ovo rozdělení květenství má v dějinách botaniky zvláštní důle¬ 
žitost ; ono nejenom u nejbližších vrstevníků vzbudilo velkou pozornost a sou¬ 
hlas, takže od mnohých spisovatelů botanických, na př. hned od De CANnoLLE-a 
(Organographie végétale 1827) téměř beze změny bylo za vlastní přijato; nýbrž 
ani podnes v podstatě nepozbylo své platnosti, třebas ponětí, obsah i pojme¬ 
nování obou řečených skupin postupem času byly více méně změněny. Kvě¬ 
tenství obmezené totiž dle hlavní formy vrcholíku (cyma) obdrželo název kvě¬ 
tenství vrcholíkovitého (cymosního) a květenství neobmezené dle hroznu 
tam patřícího jmenuje se nyní hroznovitým (racemosním neb botrytickým) 
Nejproslulejší a i nejnovější morfologové, jako Payer, Eichler, Engler, Pax a j. 
drželi se a drží posud tohoto rozvržení ve květenství vrcholíkovité a hroznovité. 
Znaky těch dvou skupin nemohly ovšem zůstati tak, jak je byl Róper 
ustanovil. Podrobnější zkušenost totiž prokázala, že jsou u rostlin též taková 
hroznovitá květenství, neboli kratčeji botrye (hrozny, klasy, okolíky), kterým 
neschází konečný květ (na př. hrozen dřišťálu, Actaey , okolík lašťovičníka, 
některých Okoličnatých), která tedy ve skutečnosti jsou obmezena, ačkoli se 
od neobmezených nemohou odloučiti; naproti tomu že některé vidličnaté 
vrcholíky čili vidlany (dichasie), jak jednoduché (na př. u Lonicera xylosteum , 
u buku 5) tak někdy i složitější v prvních rozsochách postrádají květu ko¬ 
nečného. Anobrž laty, k neobmezeným květenstvím počítané, jsou z pravidla 
obmezeny, tak že jest s podivením, že Róper toho přehlednul. Vůbec tedy 
znak obmezenosti neb neobmezenosti hlavní osy nemá té ceny, kterou mu 
Róper přikládal, a to tím spíše, že původně každé květenství (a vůbec každá 
větev květonosná) bylo obmezeno květem; neobmezenost povstala později vymi¬ 
zením květu konečného. Tolik ale jest pravda, že ve květenství hroznovitém 
po vyloučení laty — nejčastěji a skoro pravidelně, ve květenství vrcholíkovitém 
však jen pořídku a výjimkou konečný květ hlavní osy se ztratil, což se vy¬ 
světluje takto: 
Květenství hroznovité bývá aneb bylo původně hojnokvěté; zakládáním 
a vyvinováním hojných květů postranních vyčerpá konečně hlavní osa své síly 
tak, že přestane růsti, aniž by ještě konečný květ vytvořiti mohla. Ovšem že 
toto vysílení osy hlavní má ještě jiný, fylogenetický důvod, o němž později 
promluvím. Ye vrcholíkovitých květenstvích však, které pod konečným květem 
toliko skrovný počet postranních os vytvořují, příčiny té k potlačení květu 
konečného ovšem není, leda že v řídčejším případě silné postranní osy veškerou 
hlavní osu ke svému vzniku spotřebují. 
1 * 
299 
