8 
znaku vrcholíkovitých květenství; poněvadž prý ve hroznovitých květenstvích 
přerůstání, kteréž pro vrcholíky jest charakteristické, nikdy se nenachází. 
Přehlédneme-li však květenství obou typů podrobněji, shledáme opak tohoto 
tvrzení, jelikož jsou skutečně vrcholíky bez přerůstání, jakož zase hrozny s pře¬ 
růstáním. Velmi známý a rozšířený příklad vrcholíků či vlastně vidlanů, jejichž 
postoupné osy nepřerůstají, nýbrž kratšími mateřské své osy se vyvinují, na¬ 
lézáme u rostlin Pyskatých. Jednoduché klubkovité vidlany trojkvěté bez pře¬ 
růstání vedlejších os nalézáme u zimolézů ( Caprifoliům ), u kaštanu pravého 
v pohlaví ženském, u Datisca cannabina a j. 
Jednak ale se zase přerůstání časem přiházívá v latách, které se přece 
ke hroznovitým květenstvím počítají, a v obmezených hroznech (na př. v cho- 
cholíku od Luzula flavescens , v chocholíku klasnatém od Líiz. campestris , 
(viz Buchenau v PRiNGSHEiM-ových Jahrbúcher IV. obr. 21. a 25.), zvláště když 
zchudnutím z takovýchto lat povstaly. Stůj zde na př. latovité květenství od 
Lactuca muralis , jehož hoření větve konečný strboulek daleko přerůstají, což 
se opakuje s větévkami druhého stupně, a což ovšem na hořeních, pouze dva 
listeny nesoucích větévkách způsobuje též přerůstající vidlany dvou- a jedno- 
ramenné. Také kružel Juncacei vyniká svým značným přerůstáním zvláště 
dolejších, ale též hořeních větví, a přece jej kladou auktoři, i sám Pax, mezi 
laty, tedy ve smyslu těchto auktorů mezi květenství hroznovitá. Důsledněji 
tudíž postavil Sachs kružel mezi vrcholíkovitá květenství; pak ale by byl měl 
vrcholíky mnohých Labiat , u nichž přerůstání se nepozoruje, položití mezi kvě¬ 
tenství hroznovitá. A konečně máme na okolí cích s jejich skrácenou, někdy 
květem ukončenou osou hlavní a prodlouženými osami vedlejšími velice známý 
příklad přerůstajícího květenství hroznovitého. Tyto, jejichž nejbližší příbuznost 
s hroznem jest samozřejmá, byl by musil Sachs důsledně počítati k vrcho¬ 
líkům, i jest ku podivu, že toho ani on ani Pax nepozoroval. Vůbec, kdyby 
se při rozeznávání hlavních typů květenství zásada přerůstání měla důsledně 
provésti, povstal by z toho velký zmatek a naprosto nepřirozené seskupení 
květenství. 
Princip přerůstání není tudíž lepší ostatních, o nichž dříve jsem jednal; 
ačkoli jest to znak, jenž nejmnožší a nej význačnější vidlany charakterisuje, 
přece nevyjadřuje pravou a vlastní podstatu květenství vidlanovitého čili »vrcho- 
líkovitého«. 
Sachs (jakož i Hofmeister) vycházel z myšlénky zcela správné, že totiž 
rozvětvení v oboru květním čili ve květenství jest toliko zvláštním případem 
rozvětvení vůbec, pročež všeobecné zákony rozvětvení i vegetativních prýtů 
musí též míti platnost, pokud květenství se týče. Sachs rozeznával předem 
všeobecné rozvětvení dichotomické a monopodiální. Při onom dělí se vrcholek 
prýtu ve dva stejné, k hlavní ose své stejnými úhly nakloněné díly, při tomto 
povstává pod vrcholkem v témž směru dále rostoucím postranní hrboulek 
jakožto začátek nového prýtu. Rozvětvuje-li se prýt nějaký způsobem posled¬ 
něji vytčeným, může růsti buď statněji nežli poboční jeho prýty, anebo rostou 
tyto silněji a jej přerůstají. Soustavu os, ve které to přerůstání panuje, nazval 
cymosní neboli vrcholíkovitou, soustavě pak, ve které hlavní osa mohutněji 
304 
