10 
vem znak rozkvétání, zavrhoval též Róper-ovo květenství vrcholíkovité, uznávaje 
toliko jeden typus květenství, ku kterému patří hrozen, klas, okolík, strboul, 
v 
vůbec květenství hroznovitá. »Ríká se jim květenství jednoduchá« — praví 
Schleiden — »a vskutku nejsou a nemohou býti žádná jiná květenství.« Se sta¬ 
noviska svého měl také pravdu; neboť methoda jeho byla — jako všech po¬ 
zdějších morfologů — že vycházel od těchto květenství jednoduchých a z nich 
skládal všecka ostatní složitější jako latu, složitý vrcholík atd., kteréž mu byly 
složitými hrozny neb chocholíky, okolíky atd. 
Vidlan dvouramenný, do vyšších stupňů rozvětvený, dle tohoto názoru 
jest vidlan složený z vidlanů jednoduchých (t. j. pouze do druhého stupně 
prýtů rozvětvených), a vidlan jednoduchý není nic jiného než okolík dvoupa- 
prsečný, jenž jako každý jiný i hojnokvětější okolík může býti jednoduchým 
i složeným. Malý počet 2 os sám o sobě nebyl by dostatečným důvodem 
k stanovení zvláštního typu, kterýž by tím méně oprávněn byl, připustil-li by 
se vrcholík víceramenný (pleiochasium), neboť jestliže tento dle přiznání 
EiCHLER-ova od obmezeného okolíka se neliší, tedy z toho následuje, že ani 
typus vrcholíkovitý, k němuž se toto pleiochasium počítá, od hroznovitého 
květenství podstatně se neliší, že tedy žádným zvláštním typem ani není. 
Také Eichler vycházel od květenství jednoduchých ') a z nich vyvozoval 
syntheticky veškerá květenství složitější, tedy i laty, kružele atd., jen že ne¬ 
postřehl jako Schleiden, že na této cestě typus »cymosní« (vidlanovitý) nelze 
udržeti. 
Ovšem porovnáme-li jednotné hojnokvěté květenství hroznovité, na př. 
hrozen neb okolík s jednotným hojnokvětým květenstvím vidlanovitým, budsi 
vijanem nebo vidlanem (dvouramenným), shledáme úplnou protivu — zde roz¬ 
větvení do mnohých stupňů ale pouze jedním neb dvěma rameny, tam roz¬ 
větvení toliko do druhého stupně avšak četnými osami pobočnými — a tato 
protiva dvou jednotných (dle téhož zákona zbudovaných) květenství žádá uznání 
dvojího typu květenství. Z toho jde, že nikoliv samo rozeznávání těchto dvou 
typů, nýbrž způsob, jímžto se to posud stávalo, a cesta, po které se posud 
kráčelo, byly chybné. 
Nežli však sám se o to pokusím, vyhledati novou pravou cestu k vytče¬ 
nému cíli, musím výklad svůj historický doplniti vylíčením náhledů o jednot¬ 
livých formách, které se jednak mezi hroznovitá, jednak mezi vrcholíkovitá kvě¬ 
tenství počítají. 
Vůbec možno říci, že se při seřaďování těchto forem největší váha kladla 
na poměrnou délku os hlavních a vedlejších, třebas princip ten obyčejně nebyl 
h Eichler počítá mezi květenství jednoduchá netoliko hroznovitá květenství, vskutku 
jednoduše, totiž do druhého stupně prýtů pouze rozvětvená, nýbrž také »vrcholíkovité«, 
které se přece obyčejně do vyšších stupňů rozvětvuje. Jednoduchým květenstvím nevy- 
rozumíval pouze jednoduše rozvětvené, nýbrž vůbec z jiných podřízených květenství ne¬ 
složené a nerozložitelné, tedy jednotné, t. j. dle jednoho zákona jednostejně vytvořené. 
Složeným květenstvím pak nazýval takové, které se skládá z více takovýchto jednotných 
květenství. To bylo sice logicky správné, jen že Eichler přehlédnul, že také lata jest 
takové jednotné, v částečná květenství nerozložitelné, tedy jednoduché květenství. 
306 
