14 
ScHLEiDEN-ovým možná toliko ještě chocholík (corymbus), ovšem jednoduchý, 
přidati (po příkladě Payer-r, MANGiN-a, BucHENAU-a a j.), což později zde 
odůvodněno bude. 
Z forem květenství, které Róper, Bischoff, Presl a j. jmenují, zasluhuje 
zvláštního ohledu a ohledání lata a blízko příbuzná kytka, kružel a j., o nichž 
byly a jsou velmi rozličné úsudky na denním pořádku. Starší auktoři, od 
LiNNÉ-a až po BiscHOFF-a (i PRESL-a), řadí latu prostě mezi ostatní formy kvě¬ 
tenství, vedle ní často kytku dle názvu PRESL-ova (thyrsus) a chvost (anthurus); 
avšak již Bischoff popíral platnost dvou posléze jmenovaných, ježto kytka 
není nic jiného než lata, a sice z hojných kratčeji stopkatých květů, tvaru více 
méně pravidelně vejčitého neb podlouhlého, chvost pak jest lata, jejíž větévky 
velmi krátké nesou malé, klubkovitě shloučené květy. Takovéto modifikace 
laty — připomíná Bischoff vším právem — nezasluhují zvláštního pojmenování 
statným jménem, budtež tedy správněji jen jako lata kytkovitá (panicula thyr- 
soidea) a lata klubkatá (panicula glomerata) označovány. De Candolle, pak 
Schleiden a mnozí po něm pokládali latu jakožto dosti zbytečný synonym 
složeného hroznu aneb za složené květenství smíšené, které za zvláštní samo¬ 
statně a dobře charakterisované květenství míti nelze. 
Tak tvrdí Willkomm (ve své Anleitung zum Studium der wissenschaftli- 
chen Botanik ’) I. 1854), že prý lata a kružel, tak jako kytka jsou pojmy ve- 
ř 
lice neurčité a libovolné. Payer ve svých Eléments de botanique (1857) po¬ 
znamenává, že bylo názvu lata od starších botaniků užíváno, pokud květenství 
nebyla podrobena vážnému studiu, a že se tím všelijaké velmi rozličné věci 
vyrozumívají. Tak prý jest lata sveřepu ( Bromus ) hrozen z klasů, lata ptačího 
zobu ( Ligustrum ) jest hrozen opět z hroznů složený, lata kaštanu koňského 
(Aesculus) zase jest hrozen z vijanů se skládající. Jediný povšechný znak lat 
prý tedy jest, že jsou to hrozny, jejichž vedlejší osy nezůstaly jednoduchými, 
nýbrž nej rozmanitějším způsobem se dále rozvětvují. Pročež prý jest nejlépe, 
název lata docela z vědecké terminologie vymítnouti. 
Zcela jiným okem pohlíželi na latu Alex. Braun a Wydler, nejlepší morfo- 
logové, které Německo až přes prvou polovici toho století mělo. Rozvržení 
květenství, které zejména A. Braun učinil, bylo teprve žákem BRAUN-ovým, 
P. AscHERsoN-em, ve květeně Braniborské (1864) podrobněji vyloženo, ačkoli 
již dávněji Braun s katedry jemu vyučoval. Květenství hroznovité, nestejnou 
hodnotou hlavní osy a vedlejších os, jakož i neurčitým počtem těchto a jich 
listenů charakterisované (ačkoli se tam názvu hroznovitý neužívá), dělí se tam 
ve dva shluky, totiž v květenství klasovité a latovité. Ve květenstvích 
klasovitých jsou osy vedlejší sobě rovny, typicky pouze jednokvěté, jednoduché, 
h Rozvrh květenství v této učebnici, která po delší dobu až do vyjití SACHs-ovy 
botaniky byla hlavním vodítkem ku , oznání vědeckých základů botaniky a i přednáškám 
universitním také v Praze svého času za základ sloužila, jest velice nesamostatný, nekri¬ 
tický a již pro svůj čas, kdy fundamentální spisy BaAUN-a a \V ydlek- a o květenství 
vrcholíkovitém a vidlanovitém byly publikovány, jichž jakožto prý těžce srozumitelných (!) 
spisovatel učebnice zúmysla nepoužil, vskutku zastaralý, pročež netřeba o něm se 
zde šířiti. 
310 
