16 
Braun, aspoň dle líčení AscHERsoN-ova, skupinu nejmenovanou, avšak vidla- 
novitému rovnoprávnou, níže teprva dělí v hroznovité a latovité kvčtenství. Za 
to však je vyčtení forem latovitých kvčtenství u WYDLER-a méně dokonalé 
než u BRAUN-a; neboť chvost a kytka (ve smyslu starším) jsou formy nepatrné, 
kdežto lata chocholičnatá a vrcholíkovitá, které mají velkou důležitost, u WY¬ 
DLER-a opomenuty zůstaly. Také pohřešujeme u WYDLER-a náležité odůvod¬ 
nění, proč on květenství latovité za zvláštní skupinu neb typus považuje. 
Přesné rozlišení a správná definice květenství latnatých jest zvláštní před¬ 
ností náuky BRAUN-ovy a WYDLER-ovy. Od složeného hroznu různí se pravá 
lata velmi podstatně, jak z porovnání obou v obr. 2. a 23. zcela zřejmě patrno, 
a což později ještě lépe odůvodním. Ovšem musí se od laty pouhé, dle téhož 
zákona, jak jej vytknul Braun, složené rozeznávati a vyloučiti leckteré kvě¬ 
tenství latě podobné, avšak dle dvojího zákona čili nestejně složené, na př. 
hrozen z vijanů složený u kaštanu koňského a pod., čímž námitka PAYER-em 
učiněná sama sebou odpadává. 
Bohužel nebyl typ květenství latovitého uznáván od pozdnějších morfo- 
logův a pokrok v rozeznávání tohoto typu se jevící nedošel ocenění a násle¬ 
dování. Již hned Eichler, morfolog nad jiné v Německu na slovo vzatý, ve 
svých Blůthendiagramme díl I. (1875) navrátil se k náhledu Payer-ovu a vy¬ 
loučil opět laty zcela z řady zvláštních samostatných květenství. Toliko na 
konci v poznámce mimochodem se o latách zmiňuje těmito slovy: »Názvy, 
kterými se označuje pouze povšechná podoba (habitus) květenství zejména 
bohatěji složených, jsou lata vlastní, lata chocholičnatá (Doldenrispe) a kružel 
(Spirre). Jimi se květenství nikoliv nevyznačuje po své pravé podstatě, také 
zhusta všecky vycházejí v posledních svých rozvětveních v cymy (vidlany), ač¬ 
koliv se obyčejně kladou mezi květenství hroznovitá. Latou tedy nic jiného 
nevyrozumívám, nežli květenství mnohonásobně složené.« Též Engler, jenž 
ve svém velice cenném, spolu s PRANTL-em za spolupůsobení mnohých spiso¬ 
vatelů vydávaném díle: »Die natůrlichen Pflanzenfamilien« II. 1. (1889) úplně se 
přidržel EicHLER-ova rozvržení květenství, praví tam o latách a kruželu, že jsou 
to názvy starší, méně určité, jimiž toliko celkový tvar složitého květenství se 
označuje. 
Proti poznámce Eichler-ovč, že mnohé laty končívají ve vidlany, klasy 
(u trav) neb strbouly (u komposit) atd., dlužno namítnouti, že tím oprávně¬ 
nost laty jakožto zvláštního způsobu květenství újmy netrpí, poněvadž jsou 
i jiná nestejně složená květenství, na př. hrozny z vijanů, jimiž ponětí hroznů 
nikterak se neruší. Divno ostatně, že ani Eichler v praxi, když líčí květenství 
jednotlivých familií, pojmu laty, kružele atd. nemohl postrádati a že jej ne¬ 
rozkládá v domnělé jeho jednodušší součásti. Tak na př. praví o květenstvích 
Juncacci (1. c. str. 143), že náležejí vůbec do třídy lat a že obyčejně větve do¬ 
lejší převyšují hořejší, pročež se jim říká kružele (anthelae). Jak by se jinak 
určitěji — není-li toto označení dosti určité — analysovati a pojmenovati měly, 
to nepraví, a přicházelo by mu to zajisté za těžko, anobrž za nemožno, kdyby 
se to na něm žádati mělo. Vzdor všem protestům se tedy latovitá květenství 
odstraniti a něčím jiným, lepším nahraditi nedají. 
312 
