17 
Odpor proti květenstvím latovitým pochází hlavně odtud, že se všeobecně 
kvčtenství tak zvaná jednoduchá (k nimž, jak výše řečeno, Eichler vedle 
hroznovitých také počítá vidlanovitá kvčtenství) považují za útvar původnější, 
takořka za stavební kameny, jejichž jednoho ke druhému skládáním napotom 
kvčtenství složitější vůbec zbudována jsou. To však jest pomysl mylný a pře¬ 
vrácený, poněvadž organický celek každý, ať jest jednodušší nebo složitější, 
nikoli z dílů předcházejících, nýbrž ve svých částech jednotně se vyvinuje, 
v části své se rozkládá, ne však z nich dohromady skládá. 1 ) 
To bych také jedině vytýkal náuce Braun-ovč, že v ní latovitá kvčtenství 
se též odvozují od jednoduchých kvčtenství hroznovitých prostřednictvím slo¬ 
žených botryí, ze kterýchž, jak se v Ascherson-ovč květeně praví, laty tím 
povstávají, že vedlejší osy, které v hroznovitém kvčtenství sobě se rovnají, stá¬ 
vají se sobě nerovnými čili hodnoty nestejné (ungleichwerthig); vytýkal bych 
to, jestliže se tím míní původ skutečný, fylogenetický, netoliko libovolná kon¬ 
strukce. Neboť ze složeného hroznu s mnohými sobě rovnými osami vedlej¬ 
šími zajisté nemohla povstati lata s osami nestejné hodnoty, nýbrž lata jest 
naopak kvčtenství původnější, ze kteréhož spíše ochuzením neboli redukcí jedno¬ 
duchý hrozen vzniknouti mohl a podnes ještě může. O čemž pojednám šířeji 
ve dvou následujících hlavních kapitolách. 
Co se toho týče, postavil se na správnější stanovisko nejnověji Pax ve 
své »Allgemeine Morphologie der Pflanzen« (1890), kde praví, že kvčtenství 
hroznovité v nejpůvodnější své formě vystupuje jakožto lata, ze které odvoditi 
se musí hrozen. Pax tedy opět uznal latu — podivno, jak náhledy o ní sem 
tam kolísají — za kvčtenství samostatné, stejné hodnoty jako Eichler-ovo 
květenství hroznovité (botrys), jenže oboje podřizuje svému kvčtenství hrozno- 
vitému, jemuž teprva po bok klade květenství vrcholíkovité (cymosní), což 
ostatně i v Braun-ovč rozvrhu se stalo, ačkoli tam pro společnou skupinu jich 
obou nepoužito zvláštního názvu (hroznovitého). 
Já tedy v tom ohledu jdu ještě dále nežli Braun (i Ascherson) a Pax, 
že latovité květenství od hroznovitého úplně odděluji a tomuto i vidlanovitému 
(»cymosnímu«) stejně a rovnoprávně po bok stavím, takže tři hlavní sou¬ 
řadné pojmy neb hlavní typy rozeznávám. Není to vlastně nic nového, neboť 
již Wydler (1851) tytéž tři typy vedle sebe kladl; přičemž podivuhodno jest 
pouze to, že od té doby uplynulo právě čtyřicet let, aniž by toto jedině 
správné ponětí a rozvržení bylo došlo zaslouženého uznání, nepochybně hlavně 
proto, že Wydler názor svůj jen zběžně naznačil, ale náležitě neodůvodnil. 
Já jsem o něco později (1805), neznaje pojednání WYDLER-ova ani skoro sou- 
*) Z té příčiny jest myšlénka v populárních spisech botanických oblíbená, že jest 
rostlina buněčný stát, jenž se z jednotníků buněčných zrovna tak skládá, jako stát občan¬ 
ský ze svých jednotníků, vlastně chybná. Organismus nikoli není tvořen sdružením a spolu¬ 
působením buněk, nýbrž z něho, an roste a se vyvinuje, buňky dělením a přihrádkováním 
vznikají Souvislost plasmy buněčné přihrádkami nikoliv absolutně oddělené, nověji mnoho¬ 
násobně dokázaná, svědčí témuž názoru 
Rozpravy: Ročn. I. Tř. II. Č. 20. 
2 
313 
