18 
časně vyšlé Flory AscHERsoN-ovy, na základě vlastního pozorování a úsudku 
tytéž tři typy koordinované rozeznával. 1 ) 
Zvláštní kapitolu ve výkladu svém o vývoji náuky inflorescenční musím 
nyní ještě věnovati historickému vývoji pojmu »cymy« čili vrcholíka ídle 
PnESL-ova pojmenování). Pojem tento průběhem let podléhal velikým změnám, 
byv jednak rozšiřován, jednak zase súžen, takže posléze u nejmnožších auktorů 
znamenal něco podstatně jiného než na počátku. 
Cyma přichází nejprve u LiNNÉ-a, jenž ji položil vedle okolíka (umbella), 
rozeznávaje obě formy takto (Philosophia botan. pag. 78): »Umbella est, ubi 
pedunculi omneš ex eodem centro ambitu aequali exeunt« —a jinde: »um- 
bellatus flos est aggregatus ex flosculis pluribus insidentibus receptaculo in pe- 
dunculos fastigiatos, omneš ex eodem puncto productos«. Cymu pak definuje 
takto: »Cyma vero flos est aggregatus ex flosculis pluribus insidentibus re¬ 
ceptaculo in pedunculos fastigiatos, priores (primarios) ex eodem puncto pro- 
ductos, posteriores autem sparsos«, k čemuž ještě dodává: »Cyma, uti 
umbella, omneš pedunculos primarios ex eodem centro educit, partiales 
vero vagos spargit«. Aby nebylo pochybnosti o tom, co tím myslí, uvádí 
Linné příklady: Opulus , Cornus virga sanguinea dieta, Ophiorhiza , dále pak 
ještě: Tinus aut Viburnum. Květenství druhů z rodu Viburnum , Sambucus 2 ) 
a Cornus jsou však skrácené laty, jejichž silnější hlavní větve okolíkovitě neb 
přeslenovitě sestaveny neb silně sblíženy jsou a dále ponejvíce vidlanovitě 
(dvěma neb jedním ramenem) se rozvětvují, čímž se naivnějšímu názoru větévky 
vyšších stupňů ovšem jako nepravidelně roztroušené (vage sparsi) objevují. 
Braun a Ascherson tento způsob laty nazvali latou vrcholíkovitou (co- 
rymbus cymiformis, Trugdoldenrispe), podotýkajíce o ní, že prý 
dříve s pravým vrcholíkem (cyma) bývala pomíchávána. Leč právě naopak by 
se mělo říci, že s pravou LiNNÉ-skou cymou později zcela jiná květenství (vi- 
dlanovitá) byla pomíchána. Arci rod Ophiorhiza nemá latu vrcholíko vitou, 
nýbrž nedokonalý okolík či skrácený chocholík z vidlanů nejprve dvou- pak 
jednoramenných, a na takový okolík se definice LiNNÉ-ova ovšem také hodí; 
avšak květenství Eupliorbii , které Róper, Sachs a j. uvádějí jakožto výtečný 
příklad cymy víceramenné, Linné za cymu neuznával, nazývaje je v Species 
plantarum okolíkem (umbella). 
Nejprve ujal se s velikým důrazem květenství cymy Róper, který na něm 
krom okolíkovitého sestavení hlavních větví vytknul ještě přítomnost koneč¬ 
ného květu a povšimnul si centrifugálního rozkvétání, pročež na něm založil 
svůj způsob květenství obmezeného a centrifugálního. Jelikož tuto obmezenost 
') Ve spise: Přírodopisný atlas rostlinstva. V Praze 1865. Uváděl jsem tam latu 
vlastní, pak kytku (jakožto latu chocholíkovitou) na př. u řebříčku, a kružel (jakožto latu 
skrácenou s větvemi dílem prodlouženými), na př. u Scirpus lacustris, Cyperus esculentus. 
Pro květenství bezu černého, kaliny a svídy ponechal jsem v popisné části L nné-ův název 
cyma (vrcholík), což bylo samo o sobě správné, bylo však v odporu s tím, že jsem též 
zcela správně definovanému květenství vidlanovitému zachoval běžný název: květenství 
vrcholíkovité čili vrcholík. 
b V Species plantarum Linné květenství rodu Sambucus též nazývá cymou. 
314 
