19 
a odstředivost rozkvětu považoval za hlavní znak cymy čili vrcholíka, rozšířil 
objem toho pojmu, pojav do něho také obmezený okolík a vidlan dvou- 
ramenný. Takto upravený pojem vrcholíka pak definoval takto: »Cyma effor- 
matur, cum rami florigeri sub floře terminali in verticillum bi- vel multi- 
v 
radiatum colliguntur«. Ze také Roper jako Linné vrcholíkovitou latu do pojmu 
vrcholíka zahrnoval, vysvítá jasně z toho, že též jmenuje rody Viburnum 
a Corntis jakožto příklady cymy 5—fipaprsečné, potom také z následující po¬ 
známky: »Interdum cyma composita fit, dum scilicet sub verticillo primario 
(qui flori terminali proximus) alius prodit verticillus inferior, cujus flores serius 
expanduntur quam flores ramorum verticilli superioris«. To se vztahuje právě 
ku květenstvím v rodu Cornus a Viburnum , též Sambucus. 
Jak jsem pravil, kladl Roper mezi vrcholíky také vidlan dvouramenný 
(»cyma dichotoma«), ale jednoramenné vidlany (monochasie Eichler-o vy) ještě 
neznal. 
De Candolle, jenž Róper-ův pojem cymy a vůbec květenství centrifugál- 
ního záhy do své Organographie végétale (1827) přijal, obohatil vrcholíky ještě 
vijanem (cyma scorpioides), jakožto prvě rozeznaným případem vidlanu jedno- 
ramenného. 
Pomícháním tak různých květenství, jakými jsou lata vrcholíkovitá, okolík 
obmezený, pak vidlany dvouramenné a jednoramenné, pod jedním názvem vrcho¬ 
líka (cyma) byl pojem cymy na dlouho zkalen; neboť lata vrcholíkovitá náleží 
mezi květenství latovitá, okolík (obmezený) mezi květenství hroznovitá a vidlany 
opět do jiného typu, právě vidlanovitého. Tak na př. v BiscHOFF-ově Termino¬ 
logii všecka tato květenství a ještě kružel Juncaceí (kružel od Scirpus silvaticus 
prohlášen tam zase neprávem za chocholík) pod jménem vrcholíku (cyma) se 
uvádějí a vyobrazují. Presl na str. 97 svých »Počátků« uvádí zcela tytéž formy 
jako Bischoff, jehož se vůbec v morfologii a terminologii věrně přidržuje. 
Od něho stvořen velmi šťastně výraz »vrcholík« 1 ) pro toto květenství, avšak 
definice, kterouž podává, není dostatečná. Praví totiž: »Vrcholík (cyma) jměním 
podobá se okolíku a chocholíku, liší se ale tím, že zpod květu na ose koneč¬ 
ného vyniká několik vřetének květem ukončených, kteréž z konce svého též 
vypouštějí několik vřetének třetiřadých, na nichž stopečky jednoduché*. Tato 
definice hodí se rovněž tak na latu chocholičnatou (chocholík vícekrát složený 
ve smyslu mnohých auktorů) jako na většinu vrcholíků, nehodí se však na¬ 
prosto na vidlany jednoramenné, které Presl ovšem od hroznů pravých ne¬ 
rozeznával, a má ještě i tu chybu, že rozvětvení udává až do vřetének třeti¬ 
řadých, kdežto stupeň rozvětvení u všelikých těch vrcholíků může býti velice 
rozmanitý, hned menší, hned i mnohem větší, než na jaký jej tato definice 
obmezuje. 
I otéž nevytříbené ponětí vrcholíka ve smyslu RóPER-ově vyskytuje se ještě 
r. 1854 ve WiLLKOMM-ově »Vědecké botanice«. Nejprve se tam rozeznává 
') Název vrcholík nachází se již ve starším spise Prksl-ovč: O přirozenosti rostlin 
z r. 1820, kde se definuje správně ve smyslu L NNfc-ovy cymy a za příklady se uvádějí 
bez černý, kalina a hortenzie. 
2 * 
315 
