20 
vrcholík jednoduchý, s listeny buď vstřícnými neb přeslenatými; což jest 
tedy dílem jednoduchý obmezený okolík, dílem nejjednodušší vidlan dvoura- 
menný (archibrachium). Pak následuje vrcholík složený, ku kterémuž patří 
dle téhož auktora i lata vrcholíkovitá od Sambucus nigra a canadcnsis (jakožto 
»cyma verticillata«), i kružel i složitý vidlan dvouramenný (cyma dichotoma). 
O vrcholíku jednoramenném auktor nic neví; vijan uvádí nedorozuměním mezi 
květenstvími smíšenými (!). 
Aug. de Sainte-Hilaire aspoň již r. 1840 ve svých Legons de botanique 
kritisoval přes příliš široký pojem vrcholíka, poukazuje na značnou rozdílnost 
vrcholíka bezu, vrcholíka od Sedmu acre a dichotomického vrcholíka knotovky 
(Lychnis coronaria ). »Pro tuto rozdílnost květenství, pravil, jimž se dalo totéž 
jméno vrcholíka, mohli bychom jako Jussieu snadno za to míti, že by se jméno 
to vůbec mělo zavrhnouti, leč — připojuje s pravou francouzskou zdvořilostí — 
myslím, že můžeme, majíce ty rozdíly náležitě na paměti, zachovati nadále 
název ten, abychom zůstali ve shodě s četnými spisovateli, kterýmž povinni 
jsme díky za vážené spisy popisné; zachovati aspoň v oněch případech, ve kte¬ 
rých název cyma od LiNNÉ-a a jeho následovníků nabyl posvěcení; neboť jest 
ovšem pravda, že popisní botanikové ho posud neužili v onom velmi širokém 
smyslu, jejž mu dali Link, Róper a De Candolle.« 
Nejprve Al. Braun, jak do květenství vůbec, tak i do náuky o květenství 
vrcholíkovitém zavedl lepší řád a objasnil ji výskumem vskutku vědeckým. 
Již před PRESL-em i před WiLLKOMM-em, od prvého nepovšimnut, od druhého 
neoceněn a neporozuměn, rozeznával ve »Floře« řezenské (1835 I. str. 189) 
tři způsoby cymosního rozvětvení úžlabních, dvěma listenci opatřených prýtů, 
opíraje se při tom o Schimper-ův bystrým zpytováním objevený pojem homo- 
dromie 1 ) a antidromie úžlabních prýtův. Tyto tři způsoby jsou: dichasium (vidlan 
dvouramenný), vijan (cicinnus, Wickel) a šroubel (bostryx, Schraubel). Vyvi- 
nou-li se z úžlabí listenců oba poboční prýty květní, z nichž jeden jest s hlavním 
prýtem homodromní, druhy antidromní, povstává dichasium; vyvine-li se pouze 
jeden z obou a sice homodromní (což se ve vyšších stupních rozvětvení stále 
tak opakuje), povstane šroubel; vyvinuje-li se vždy pouze prýt antidromní, dá 
to vijan. Že chtěl míti Al. Braun květenství cymosní pouze na tyto tři způ¬ 
soby, totiž právě jen na vidlany dvouramenné a jednoramenné obmezeno, vy¬ 
svítá ještě určitěji z rozboru květenství u AscHERSON-a o třicet let později 
uveřejněného, ve kterém skutečně jen tyto tři vidlanovité formy, nikoli však 
víceramenné nějaké květenství, v oddělení vrcholíkovitých květenství se uvá¬ 
dějí, a kde krom toho ještě čteme poznamenání Braun-ovo, že cyma v přís¬ 
ném slova smyslu může býti toliko úžlabním květenstvím, poněvadž hlavní osa 
květenství, je-li toto konečné, pod květy ještě lupeny nese, tudíž osám vedlej¬ 
ším, kterým tyto scházejí, se nerovná, a poněvadž přísná symmetrie prýtů 
homodromního a antidromního v tom případě, když pod konečným květem 
') Homodromie čili stejnoběžnost dvou prýtů záleží v tom, že listy jejich sledují 
ve spirálkách stejným směrem běžících, antidromie čili protiběžnost ale v tom, že spirálky 
ty v opačném směru, tedy proti sobě se otáčejí nebo běží. 
316 
