21 
lodyhovým dvě vidlanovitě rozvětvené osy květní vznikají, nikoliv již při těchto, 
nýbrž teprve při jejich větévkách se objevuje. 
Vrcholík (cyma), jak Al. Braun jej vyrozumíval, má tedy výhradně vidlo- 
vité, dvou- neb jednoramenné rozvětvení; z pojmu jeho vyloučeny jsou jak 
obmezený okolík víceramenný, tak i lata vrcholíkovitá, též víceramenná, tedy 
vůbec RóPER-ova cyma polytoma (WiLLKOMM-ova cyma verticillata), to jest 
tedy právě ta pravá cyma LiNNÉ-ova; zůstává v něm pouze RoPER-ova cyma 
dichotoma (BRAVAis-em také cyma bipara nazvaná) a cyma unipara (BRAVAis-ova), 
které Linné neznal a dle definice své ani míniti nemohl. Tak tedy stalo se 
z cymy LiNNÉ-ovy u BRAUN-a něco zcela jiného, a Braun by sotva byl právě 
tohoto názvu užil k označení způsobu květenství jím míněného, kdyby nebyl 
Róper pojem cymy rozšířil na vidlan, De Candolle i na vijan, což potom 
vešlo u všeobecnou zvyklost. Nechtěje tvořiti nového jména, podržel Braun 
nadále pro vidlany dvou- a jednoramenné název cymosní květenství i po vy¬ 
loučení pravé cymy víceramenné. 
v 
Čeho Braun se neodvážil, to provedl Wydler (1851, a vlastně již 1843), 
nazvav Braun-ův typ »vrcholíkovitý« správněji vidlovitým (gabelig oder dicho- 
tom), což se však do dneška neujalo. 
BRAUN-ova náuka o formách cymosního neb lépe vidlanovitého květenství 
nebyla však ještě zcela dokonalá. Za jedno nelze vidlany obmezovati toliko 
na postavení axillární, poněvadž při konečném dvouramenném vidlanu i vijanu 
a šroubeli první květ na lodyze konečný patrně jest součástí tohoto květen¬ 
ství, od něhož jej oddělovati nelze. Méně záleží na tom, rovná-li se první osa 
vidlanovitého květenství ostatním osám, aneb zachovává-li hned první osa vijanu 
a šroubele antidromii neb homodromii s ostatními osami. Jiný nedostatek 
náuky BRAUN-ovy byl, že týž nečinil rozdílu mezi postavením listenců po stranách 
mediány aneb v mediáně samé, a pak že vijan a šroubel, mající listence po¬ 
stranní, schematisoval nárysem, který toliko při medianním postavení listenců 
jest úplně správným a ve kterém všecky květy v jediné ploše leží. Teprva 
Buchenau ’) spozoroval, že při takovém postavení listenců vznikají způsoby 
jcdnoramenného vidlana podstatně rozdílné, potud nepovšimnuté, kteréž nazval 
rhipis (dle EicuLER-ova pozměnění rhipidium) a drepanum (neb drepanium). 
Nově tvořených obdobných názvů českých pro všeliké tyto způsoby vidlano¬ 
vitého květenství, a sice: vidlan (dichasium), vijan (cicinnus), šroubel (bostryx), 
vějířek (rhipidium) a srpek (drepanium), nejprve jsem užil ve svém pojednání 
»0 květenství rostlin Brutnákovitých« (v Archivu přírodovědeckém č. 2. 1880). 
Nyní podám ještě v hlavních rysech soustavné rozvrhy květenství u někte¬ 
rých nejpřednějších spisovatelů v postupu chronologickém, ze kterých nejlépe 
vysvitne pokrok i nedostatky, shody a různosti jejich náuk. 
') Bliithcnstand der Juncaceen. V PRiNGSHfciM-ových Jahrbiicher fiir wissenschaftliche 
Botanik IV. 1865-66. 
317 
