31 
tévky pouze troj- a dvoukvěté. Ovšem kdyby větévky tyto scházely neb byly 
redukovány na jednotlivé květy, byl by z tohoto květenství složený hrozen. 
V tom ohledu jest taková přechodní forma laty velice zajímavá, poněvadž 
názorně nás o tom poučuje, jakým způsobem mohl z laty povstati složený 
hrozen. Lata, jakou má ptačí zob (a podobně i šeřík), může nazvána býti 
latou složito-hroznovitou. Pro takovouto modifikaci jest přídavné jméno, 
jaké žádá Buchenau, zcela místné. 
Diplobotrye mohou býti buď stejnotvárně neb nestej no tvárně složeny, podle 
toho, zdali botrye druhého stupně neboli květenství částečná s hlavním prvo¬ 
řadým květenstvím ve speciální botrytické formě se shodují neb neshodují. Stejno¬ 
tvárně složené neboli homomorfické diplobotrye jsou složený hrozen, okolík atd., 
o nichž právě povědíno. Nestejnotvárně složené neb heteromorfické (jinak méně 
určitým názvem také smíšené) jsou na př. hrozen z klasů (klásků) u některých 
trav (Brachy pódium, Alopecurus agrestis). hrozen z okolíků u břečtanu (obr. 25.). 
Též se vyskytují, ačkoli velmi pořídku, květenství stejnotvárně i nestejnotvárně 
zároveň složená, na př. složený obmezený okolík ze strboulů (u Cladanthus 
prolifer obr. 27.). 
Původně mají složené botrye konečnou botrys parciální, poněvadž to původ 
jejich z laty hroznovité s sebou přináší. (Srv. obr. 4. a 23.) Tak na př. složený 
hrozen od Veratrum , složený klas od Lolium , hrozen z okolíků u břečtanu 
(obr. 25.). 
Ve složených okolíkách Umbellifcr však bývá konečný okolík (okolíček) 
z pravidla úplně nevyvinut (potlačen), a pouze výjimkou se vyvinuje. Tak jsem 
nalezl jednou u Aegopodium podagraria konečný okolíček statně vyvinutý a 
sice proliferující (obr. 21.); hlavní osa z okolíka prorostlá tam vytvořila hustě 
pod konečným okolíčkem dva stopkaté postranní okolíčky (bez podpůrných 
listenů), níže však z paždí trojklaného listenu (v okolíků i v okoličkách tohoto 
okoličnatce jsou listeny — obaly a obalíčky — jak známo úplně zaprtalé) 
třetí okolíček postranní. Tento prorostlý okolík nám ještě ukazuje původnější 
tvar, poukazující na latu, ze kteréž povstal. U mrkve plané (mrkvous zvané) 
končí se hlavní osa mezi paprsky okoličnatými často květem hnědobrunátně 
zbarveným. Aspoň se útvar ten namnoze za květ udává. Z pozorování mého 
však vychází na jevo, že zdánlivý ten květ jest vlastně konečný jednokvčtý 
okolíček. Stopka jeho totiž nese asi uprostřed 1—2 obyčejné listénky obalné, 
někdy jsou i tři listénky, a v paždí každého jeden kvítek, z nichž jeden, nej¬ 
větší a brunátný postavil se do prodloužení hlavní osy toho malého konečného 
okolíčka. Ten to jest, jenž se obyčejně, když jest sainoten vyvinut, za konečný 
kvítek považuje. Zde tedy jest konečný okolíček již velice schudlý, redukovaný, 
a naznačuje nám tím cestu, kterou okolíček ten posléze u nejmnožších Utn- 
bellifer úplně byl potlačen. 
Třetí typ květenství, totiž vidlanovitý (brachiální neb »cymosní« *) vc 
smyslu Al. Brauna), jenž obsahuje vidlany neboli brachie, jest pravý opak 
') Já jsem též dávněji, na př. v Přírodopisném Atlase rostlinstva (1865) a pak ve 
svém spracování Pokorného přírodopisu rostlinstva, pojmenoval tento typus vrcholíkovitým 
327 
