32 
typu botrytického. Ve vidlanech přesahuje počet subordinovaných 
prýtů neboli stupňů rozvětvení více méně značně počet souřadných 
prýtů v každém stupni rozvětvení, kterýžto nanejvýše dva, aneb toliko jeden 
obnáší, a převyšuje jej tím více, čím hojnokvětější květenství to jest. Ve kvě- 
tenství hroznovitém není podřaděnost květních prýtů buď žádná (schází-li 
prvořadý konečný květ), buď jest na minimum, na dvě generace květních 
prýtů obmezena, ve květenství vidlanovitém naproti tomu není buď žádná 
souřaděnost květních prýtů (je-li totiž v každém stupni rozvětvení pouze 
jeden květ vyvinut), neb jest obmezena na minimum, totiž na dva květy 
v každém stupni čili generaci prýtů. Poměrné číslo, pro brachie platné, analo_ 
ni ni 
gicky číslu pro botrye psané, totiž neb -y, ve kterém m znamená počet 
stupňů neboli generací rozvětvení, jest n ep ravý zlomek, jehožto hodnota jest 
tím větší, čím hojnokvětější jest vidlan, jenž se jím vyznačuje. 
Poněvadž počet os stejné generace ve vidlanu může býti buď 2 neb 1, 
tedy se rozeznává vidlan dvojí, vidlan dvou ramen ný (vidlan v užším 
smyslu, dichasium neb d i brach i um, obr. 29, 30, 31), a vidlan jedno- 
ramenný (monobrachium, obr. 33, 34). Tento druhý představuje typ 
brachiální co nejdokonaleji, mezi ním a hroznem neobmezeným neb vůbec 
botryí neobmezenou jest kontrast největší. Vidlan jednoramenný totiž nemá 
žádnou souřaděnost prýtů květních, všecky jeho květy jsou podřaděné, nále¬ 
žejíce různým posloupným generacím; hrozen neobmezený opět nemá žádnou 
podřaděnost prýtů květních; všecky jeho květy jsou souřaděné, náležejíce téže 
generaci. Pozoruhodno jest, že vzdor tomu vidlan jednoramenný může míti 
největší podobnost s hroznem, totiž tehdy, když nabývá vzrůstu sympodiálního, 
tím že všecky generace prýtů postaví se basalními články svými v jeden směr, 
v jednu rovnou čáru, při čemž stopky květní odkloní se na stranu. Takovéto 
sympodiální vidlany byly také dávněji a částečně ještě nejnověji na základě 
pozorování vývoje za skutečné hrozny pokládány. Viděti z toho, že nikoli po¬ 
dobnost neb stejný habitus, nýbrž toliko přesná analysa a přesné pojmy 
rozhodují o povaze květenství. Nejeden zmatek v náuce o květenstvích povstal 
z toho, že mnozí auktoři příliš mnoho dbali na povrchní takovouto podobnost, 
důkladnému, ovšem také pracnějšímu rozboru se vyhýbajíce. 
Ponětí těch dvou typů, které většina auktorů rozeznává, typu hroznovitého 
a typu vidlanovitého (»vrcholíkovitého«), nespočívá tedy jedině v poměrném 
počtu postranních os, je-li jich mnoho neb málo, tři, dva neb jeden, neb je-li 
ten počet »určitý« neb »neurčitý«, nýbrž záleží v různém poměru prýtů květ¬ 
ních souřaděných ku prýtům podřaděným. Jedině tím možno logicky odů- 
vodniti rozeznávání dvou podstatně rozdílných, anobrž kontrastujících pojmů 
typových. Jinak, kdyby se jednalo toliko o větší neb menší počet os poboč¬ 
ných, jenž může v souvislé řadě od mnoha až do jedné osy se měniti, nebylo 
(cymosním), nazývaje vrcholíkem ovšem také květenství kaliny neb bezu černého, kteréž 
však správněji do typu latovitého náleží. Nyní, když vrcholík (cyma) z typu brachiálního 
vyloučen a k latám připočten jest. nemůže typ brachiální název vrcholíkovitého neboli 
cymosního více podržeti. 
328 
