33 
by dostatečného důvodu pro rozeznávání těch dvou typů. Avšak onen jediné 
správný a postačitelný výměr má v zápětí ještě další konsekvenci. Jestliže totiž 
v typu hroznovitém jsou subordinované generace květních prýtů v minimálním 
počtu, pouze dvě neb jen jedna, souřaděné prýty v této generaci však četné 
(ve složených botryích tři generace, avšak rozdělené na částečné inflorcsccncc, 
které se jak jednoduché botrye chovají), a jestliže naopak v typu vidlanovitém 
souřaděné prýty jsou v minimu anebo žádné, za to však podřaděné generace 
prýtů četnější: tož v obou spočívá odkaz k typu třetímu, ve kterém ani sou¬ 
řaděné ani podřaděné osy nejsou v počtu tak minimálním až i žádné, nýbrž 
ve kterém oboje kategorie prýtů hojněji a stejnoměrněji vyvinuty jsou, a tento 
typ jest typ latovitý, jehož oprávněnost, již dříve ze samé povahy jeho doká¬ 
zaná, ve srovnání s oběma druhými typy na novo se potvrzuje. 
Typ hroznovitý i vidlanovitý možno též odvoditi jakožto zvláštní případy 
z typu latovitého, jakožto povšechnějšího. Ukázal jsem již příkladně na hroz- 
novité latě ptačího zobu, kterak z laty typické může povstati hrozen, ovšem 
složený. Jestliže však si v latě všecky podřaděné generace prýtů myslíme re¬ 
dukované až na jednu generaci, poboční, což se ochuzením a zjednodušením 
takové laty konečně státi může, tedy z laty povstane hrozen jednoduchý. Na¬ 
opak kdyby v latě do vyšších stupňů rozvětvené poboční souřadné osy v každé 
generaci se redukovaly na dvě neb na jednu, povstal by z ní vidlan dvoj- 
neb jednoramenný. Tak tedy předpokládá různost anobrž protiva hroznů a vi- 
dlanů latu, jakožto útvar prvotnější a povšechnější, ve kterém obě protivy 
jsou vyrovnány. Všeliké protivy v přírodě organické rodí se ze stavu indiffe- 
rentního differencováním. V tom jeví se vývoj. 
Dle výměru vidlanovitého typu, zjištěného srovnávacím způsobem a odvo¬ 
zením z latovitého typu, vyžaduje vidlan, zvláště dvouramenný, rozvětvení aspoň 
do třetího stupně prýtového, aby tento byl větší nežli počet souřadných prýtů, 
totiž 2. Jednoduchý, toliko do druhého stupně prýtů rozvětvený vidlan neod- 
povídá zcela pojmu vidlanů, jak též zlomek ukazuje, jenž sice není ještě 
pravým zlomkem jako v botrytickém květenství, ale také neobnáší více než 1, 
jak má obnášeti v typu vidlanovitém. Zkrátka, nejjednodušeji vidlicovité troj- 
neb dvoukvěté květenství, s jedním květem konečným a dvěma neb jedním 
pobočným (neb i po zakrsání konečného květu toliko se dvěma květy poboč¬ 
nými), jest vlastně květenství obojetné, nerozhodné, stojící na hranici obou typů. 
Přece však je v jednotlivých určitých případech nemůžeme nechat i stranou 
mimo všeliký typus. Vskutku mohou takové jednoduché vidle náležeti do 
všech tří typů. Jednak se totiž objevují v latách jakožto zcela nesamostatné, 
podřízené součástky jejich, tvoříce přechod mezi souřadnými osami jednokvě- 
tými a vícekvětými (viz obr. 2 a 4.). Kde však se vyskytují osaměle neb jako 
zvláštní součástky květenství heterotaktického, tu mohou náležeti buď do typu 
vidlanovitého neb hroznovitého. 
Ku hroznovitým květenstvím musí se klásti takové chudé květenství o 2 
neb 1 postranní ose květné, které pochází ochuzením z typické hojnokvětější 
botrye, o čemž svědčí buď variace posud se vyskytující aneb nejbližší příbu- 
Ro l pravý: Ročn. I. Tř. II. Č. 20. 3 
32 
