36 
zuje totiž o zákonech postavení listů dle ScHiMPER-ových ostrovtipných ideí, 
veden byl též k rozhovoru o »jistých poměrech rozvětvení ze dvou na ose 
úžlabní prvorodých listů neb listenců (prophylla, Vorblátter); kteréžto poměry 
nejsnáze v tak zvaných cymosních květenstvích nalézti možná, ačkoliv se ve¬ 
směs i mimo květenství vyskytují«. Rozvětvením ze dvou předchozích listenů 
může ovšem toliko dibrachium, aneb, jestliže rozvětvení jen z jednoho listenu 
vychází, monobrachium povstati. Skutečně vznikají také nejmnožší vidlany v paždí 
listů a již proto musí býti tyto vidlany bud dvou- neb jednoramenné. Braun, 
jenž z důvodů již dříve vytčených uznával toliko vidlany úžlabní, neznal proto 
také jiné »cymy« než dvou- neb jednoramenné. 
Začasté zakrněním neb úplným potlačením vždy jednoho prýtu v každém 
stupni rozvětvení dibrachiálního povstává monobrachium (ačkoli ovšem vše¬ 
obecně nelze každé monobrachium z dibrachia odvoditi, poněvadž prýty 
v monobrachiích již původně a typicky jediný listenec zplozovati mohou), 
a i v tom jeví se ještě blízká příbuznost monobrachií s vidlany dvouramennými. 
Ve vidlanech dvouramenných bývají listeny do stejné výše na ose sblíženy 
a více méně přesně vstřícně postaveny, protož se nejraději u rostlin se vstříc¬ 
nými listy, v tom případě také nejspíše v konečném postavení na lodyhách 
a větvích objevují. 
Co se dotýče znaků pro vidlany od Al. BRAUN-a vytčeného, že totiž ve¬ 
dlejší osy v každém stupni rozvětvení jsou rovny mateřské své ose, jest to 
pouhý následek onoho způsobu rozvětvení, kterým se vidlany charakterisují. 
Jest to následek toho, že se osy v každém stupni rozvětvení stejným způ¬ 
sobem dále do vyššího stupně rozvětvují, kdežto v botryích jednoduchých se 
již vedlejší osy prvorodé dále nerozvětvují, v latách ale různé osy souřadné 
nestejně se rozvětvují. Srovnáme-li vidlany s botryemi a latami, můžeme říci, 
že v látách jak podřaděné tak i souřadné osy jsou vespolek ne¬ 
rovný; v botryích staly se souřaděné osy vedlejší sobě rovny, 
zůstala však nerovnost s osou hlavní, jíž jsou podřaděny; ve vi¬ 
dlanech pak nejen souřadné osy, nýbrž i podřaděné generace 
os staly se sobě rovnými. 
Ovšem třeba hned doložiti, že i ve vidlanu poslední generace aspoň potud 
nerovná se předcházejícím, že žádných dalších květních prýtův nezplozuje; také 
se může státi, že poslední prýty, na př. dle EiCHLER-a a W YDLER-a u třezalek 
(Hypericum ), ani listenců více netvoří, nýbrž hned první své listy do kalicha 
přijímají. Je-li vidlan nějaký k lodyze neb větvím konečný, pak zase první osa, 
která nížeji lupeny nese, nerovná se celá prýtům pozdnějším, než toliko ho¬ 
řejší čásť její, která ku květenství samému náleží. 
Také co se týče botryí složených, není rozdíl jich od vidlanů v tom ohledu 
již tak patrný, právě proto, že ve složeném hroznu, okolíku atd. vedlejší osy 
prvořadé podobně jak hlavní osa, totiž botryticky se rozvětvují. Ve složeném 
okolíku na př. první, hlavní osa (pokud ku květenství patří) nese četnější 
listeny s úžlabními prýty, druhé osy (paprsky okolíka) rovněž tak, rovnají se 
tedy ose první, teprva třetí osy květní, bezlistenné, již dále nerozvětvené, jsou 
od prvních dvou rozdílný. Pro botrye uvedený znak nerovnosti osy hlavní 
332 
