37 
a vedlejších neplatí tedy pro celé diplobotrye, leč toliko pro součásti, z nichž 
se skládají (pro tak zvané jejich parciální inflorescence). 
Z pravé zde vyložené povahy a z pravého pojmu tří hlavních typu kvě- 
tenství vyplývají dále ještě dva znaky těchto typů, totiž skoro tytéž, na kterých 
Roper byl založil své rozvržení květenství, jenže musí se pojímati poněkud 
jinak. Míním odstředivost a dostředivost a pak obmezcnost a neobmezenost 
celého květenství. Co se týče odstředivosti a dostředivosti, nesmí se však hlc- 
děti pouze na postup v rozkvétání, který, jak v úvodu jsem ukázal, rozličnými 
příčinami vedlejšími může býti modifikován, nýbrž musíme míti na zřeteli celý 
vývoj. A tu nelze neuznati, že vid lany mají vývoj odstředivý neb cen- 
trifugální, právě proto, že ráz toho květenství spočívá ve vyvinování os po¬ 
stoupných, které se od hlavní osy a vrcholku jejího vždy více vzdalují. Naproti 
tomu botrye mají vývoj dostředivý neb centripetální, poněvadž 
jejich květní osy jsou koordinované a tudíž na ose hlavní od zpodu k vrcholku 
jejímu, tedy akropetálně neb centripetálně se zakládají a dále vyvinují, ačkoli 
není zapotřebí, aby přesně v tomtéž pořádku rozkvétaly. Posléze thyrsy mají 
vývoj obojí, dostředivý i odstředivý, poněvadž souřadné osy na po¬ 
měrných hlavních neb mateřských svých osách akropetálně, posloupné gene¬ 
race os však centrifugálně se zakládají a vyvinují. Tedy i v tomto ohledu jeví 
se thyrsy jako zvláštní typ, který se i vývojem tímto od botrytického kvě¬ 
tenství liší. 
Druhý znak, totiž obmezenost a neobmezenost květenství, ovšem nikoli ve 
smyslu RoPER-ově, nýbrž dle výkladu PAYER-ova, do jisté míry také má svou 
platnost. V i d 1 a n y j s o u zajisté k v ě t e n s t v í c o d o p o č t u s o u ř a d n ý cli 
os obmezená, t. j. obmezená na jednu neb dvě osy poboční, avšak ohledně 
počtu generací os jsou zase ne ob mezená, mohouce se rozvětvovati 
do stupňů neurčitých. Zcela opačně se chovají botrye, kteréž jsou co do 
počtu os souřadných ne ob meze né, avšak, co se týče počtu gene¬ 
rací os květních, jsou nanejvýš ob meze né. Latovitá květenství jeví 
i v této stránce svou největší původnost, neboť jsou thyrsy v obojím ohledu 
neobmezeny. 
Ovšem třeba na paměti míti, že neobmezenost počtu os souřadných v bo- 
tryích a neobmezenost počtu os podřaděných ve vidlanech jest pouze v zá¬ 
sadě neboli v potenci přesná, jelikož archibrachie, ač mají zásadnou schopnost 
k dalšímu rozvětvování neb ačkoli z neobmezených vidlanň redukcí povstaly, 
vskutku přece jsou na druhou generaci os obmezeny; a s druhé strany 
opět botrye některé zřejmou redukcí mohou se státi na 2 neb 1 osu poboční 
obmezenými, ačkoli pocházejí zajisté z botrye neobmezené. 
Payer hleděl toliko na neobmezenost neb obmezenost prýtů sou řádě¬ 
ných; proto obdržel pouze dvě skupiny květenství, opomínaje thyrsy, jimž ne¬ 
porozuměl, avšak není pražádné příčiny, proč by se obmezenost neb neob- 
* v 
mezenost počtu podřaděných generací osních zanedbávati měla. Setříme-li 
i této, pak obdržíme též zase tři skupiny květenství, a právě laty neb thyrsy 
jakožto nejpůvodnější. 
333 
