39 
dříve v latě byly nestejnými, nemůže býti pochodem fylogcnetickým, avšak 
tu třeba uvážiti, že při tomto sestejnění os souřadných zvýší se různost jich 
u porovnání s osou hlavní, zvláště když tato ještě pozbude květu konečného. 
Hlavní osa stává se tím výhradně ploditelkou a nositelkou květních prýtů a 
jich listenů podpůrných, tyto prýty pak nemají nic jiného na práci, nežli věno- 
vati se pohlavnímu rozplozování a vytvořovati formace listů, k výkonu tomu 
potřebné. 
Správně a důmyslně odvodil tudíž již Nágeli (1. c. pag. 384) jedno¬ 
duchý hrozen neobmezený z laty do vyšších stupňů posloupně rozvětvené. 
Pravil tam, že ona přeměna, která v tom záleží, že postranní větve květné, 
z nichž dolejší byly původně silnější a mohutněji rozvětvené, stávají se sobě 
rovnými a nerozvětvenými, vysvětluje se dokonalejším zrůzněním za spolu¬ 
působení redukce fylogenetické. 
Tomuto fylogenetickému procesu odpovídá dokonale moje definice květen- 
ství hroznovitého, dle které subordinované generace prýtů až na větve prvo¬ 
řadé vymizely a koordinované prýty na hlavní ose pozůstalé staly se sobě 
rovnými. 
Také složená botrys vznikla z latovitého rozvětvení differencováním a re¬ 
dukcí. Kdyby totiž v obr. 1. hořejší tři větve se skrátily a na jediný květ 
konečný redukovaly, na dolejších pak větvích prýty třetiřadé staly se stejnými 
a jednokvětými, povstal by z latovitého rozvětvení hrozen složený. Další totální 
redukcí konečného hroznu částečného povstane posléze neobmezená diplobotrye, 
jakou ve formě složitého okolíka u nejmnožších Okoličnatců shledáváme. 
Další možnost jest, že lupeny na hlavní ose se zachovají, kterážto pozbyvši 
schopnosti tvořiti květ konečný, stane se čistě vegetativní, čímž ostřejšího zrůz- 
nění hlavní osy naproti větvím postranním, nyní výhradně reproduktivním, se 
docílí. V tomto případě povstanou místo složité botrys úžlabní hrozny (pak 
okolíky, strbouly atd.) na lodyze vegetativní, jako na př. u Veronica c/iamacdrys ■ 
Též vidlany dlužno odvoditi z laty, ve které nastala redukce primárních větví 
až na jednu neb dvě ze dvou listenů vzniklé, dále do vyšších stupňů též jenom 
ze dvou neb jednoho listence se rozvětvující, zcela dle definice, kterou jsem 
pro vidlany byl formuloval. Z latovitého rozvětvení kuklíka v obr. 1. povstal 
by konečný vidlan dvouramenný tím snadněji, poněvadž zde již hořejší větve 
laty mají tendenci k rozvětvení vidlanovitému. Zapotřebí jest toliko, aby všecky 
dolejší větve staly se vegetativními, neb vůbec se nevyvinovaly, toliko 2 nej- 
hořejší aby zůstaly reproduktivními. Byl by z toho vidlan konečný jak u Silnic 
armerici . Kdyby však v obr. 1. lupeny na hlavní neobmezené ose se zachovaly 
a všecky jich úžlabní větve staly se rovnými nejhořejším vidlanovitě rozvětve¬ 
ným, obdrželi bychom lodyhy s vidlany úžlabními, jaké u Silnic nutans a p. 
se nacházejí. Právě tímto fylogenetickým odvozením z jednoho původního a 
sice latovitého typu rozvětvení vysvětluje se, že na př. v rodu Silnic některé 
druhy mají vidlany konečné, jiné toliko úžlabní. Poněvadž ale úžlabní vidlany 
na lodyze své, jak vidno, hroznovitě jsou sestaveny, povstane z laty doko¬ 
nalý hrozen z vidlanů složený, jestliže zároveň listy na lodyze v listeny se 
335 
