41 
jest neurčitý a neobmezený, typicky větší než 2 (toliko výjimečně fylogene- 
tickou redukcí původní hojnokvětější botrye sklesnouti může na 2 neb 1). 
Poměr generací květů k počtu os souřaděných jest 2 : n neb 1 : n , jinak 
2 1 v 
neb — , což jest pravý zlomek. Souřadné osy vedlejší jsou si vespolek 
rovny, hlavní ose však jsou nerovný. Vývoj květenství toho jest dostředivý. 
Ve květenství vidlanovitém jest počet generací květních neurčit a ne- 
obmezen, typicky větší než 2 (toliko výjimečně ve formách začátečních čili 
v archibrachiích obnáší toliko 2 neb potlačením květu první generace pouze 1), 
však osy souřadné jsou obmezeny na minimum, t. j. na 1 neb 2. Poměrný 
zlomek tohoto květenství neb — jest nepravý zlomek (pro archi brachii 
2 1 
— rovná se 1). Osy všech generací květních jsou si vespolek rovny. Vývoj 
Lt 
jest odstředivý neb centrifugální. 
A. Květenství homotypní (homotaktická). 
I. Typ latovitý neboli thyrsoidní (typus thyrsoideus). 
Užívám pro typ latovitý též povšechného latinského názvu thyrsus neb 
typus thyrsoidní, jenž odpovídá názvům typu botrytického a brachiálního. 
Jindy se ovšem vyrozumívala názvem thyrsus hojno- a hustokvětá forma laty 
vlastní, která však zvláštního pojmenování statným jménem nezasluhuje, pročež 
název thyrsus v tomto smyslu stal se úplně zbytečným. De Candolle užil ho 
opět jinak pro pojmenování květenství heterotypního, totiž hroznu z vidlanů 
složeného, ale ani toho netřeba, poněvadž ani jiným květenstvím heterotypním 
zvláštních názvů, jimiž by se terminologie náramně spletitou stala, nedáváme. 
Název thyrsus nalézá se tudíž posud v disponibilitě. 
Latovitých květenství možná rozeznávati čtyři druhy neb formy, které 
vesměs již od Al. BRAUN-a byly vytknuty, totiž: 1. latu vlastní (panicula), 
2. kytku (corymbothyrsus), 3. kružel (anthela), 4. vrcholík (cyma). Z důvodu, 
který k posledu vyložím, můžeme první dva způsoby thyrsů spojiti pod názvem 
lat hroznovitých a poslední dvě formy pod názvem lat vrcholíkovitých. 
AA. Laty hroznovité. (Thyrsi racemosi.) 
1. Lata (panicula). 
(Lata vlastní.) 
Lata v pravém toho slova smyslu tím se vyznačuje, že má hlavní osu 
prodlouženou a do samého vrcholku celého květenství vystupující, a že osy 
vedlejší, posloupně vždy kratší a kratší, vrchole nedosahují (obr. 2.—4.). Z té 
příčiny má lata podobu jehlancovitou, podlouhlou neb vejčitou. 
Jinak nelze tuto o latě mnoho se šířiti. Nedím, že by snad nejevila znač¬ 
nější rozmanitost v podrobnější své úpravě, v poměrech délky svých rozličných 
os, v hustotě květů, ve všeobecném obrysu, větší neb menší složitosti — četné 
337 
