44 
konečně i vidlan pouhý. Obojí možná pozorovati nezřídka při Juncus bufonius. 
V typickém kruželi ubývá délky a rozvětvenosti postranních větví poznenáhla; 
tu bývají nejhořejší hlavní větévky krátké a jednokvěté, níže stojící dvou-, pak 
trojkvěté atd., jako to vidíme na př. u Lu*ula albida. Tyto kratičké jedno- až 
trojkvěté hoření větévky (nazvemež je vrcholovými) scházejí v kruželi od 
Juncus biifonius. Počet hlavních větví pod konečným krátce stopkatým květem 
i na rostlinách nej statnějších není valný, ponejvíce jsou čtyři, všecky pro¬ 
dloužené — nejdolejší větev ovšem nejvíce, nejhořejší nejméně, a rozvětvují se 
třemi až dvěma větévkami (rameny) dále. Kterak dle zákona thyrsu ubývá 
rozvětvenosti k hořejšku květenství, pozná se nej přehledněji z následující tabulky, 
ve které I.—IV. znamenají větve prvořadé, 1—3 větévky druhořadé tohoto 
květenství. Viz obr. 13. 
I. tříramenná (větévka): 1. tříramenná, 2. a 3. dvouramenná (dibrachiální); 
všecka ramena vycházejí v srpky. 
II. tříramenná: 1. a 2. dvouramenná s rameny srpkovitými, 3. jedno¬ 
duchý srpek. 
III. dvouramenná: 1. a 2. tvoří srpky. ** 
IV. jako III., jen že srpky chudokvětější. 
Celé květenství jest tedy heterotypní, jest to kružel ze srpků. Týž povstal 
silnou přerůstavostí nemnohých souřadných větví všech stupňů, z nichž větve 
druhého a třetího řádu klesají počtem na 2 a 1, tím vycházejí ve vidlany 
dvouramenné a k posledu jednoramenné. Pokročilejším zjednodušením může 
z takového kružele povstati, právě také u J. bufonius , pouhý chocholík, jehož 
větve se heterotypně dílem srpkovité, dílem (nejdolejší z nich) nejprve dibra- 
chiálně a pak srpkovité dále vyvinují. Pakliže ještě počet hlavních větví na 
slabých lodyžkách i na 2 se zredukuje, přemění se celé květenství v konečný 
vidlan dvouramenný, jehož obě ramena se nadále slabě srpkovité neb nejprv 
ještě dvouramenné větví. 
Z velmi jednoduchého kružele, ve kterém rozdíl jednoduchých větviček 
vrcholových a nemnohých slabě rozvětvených větví doleních není tak velký 
a očividný, může povstati zcela jednoduchý homotypní chocholík, jestliže 
i dolení větve zůstanou jednoduchými. Tak má na př. Luzula pilosa (Buche- 
nau 1. c. obr. 22) jednoduchý kružel, velmi příbuzná L. flavescens (ibidem 
fig. 21) ale jednoduchý chocholík, jehož stopky květní nad konečný květ skoro 
stejně jsou prodlouženy. 
4. V r ch o 1 í k (c y m a). 
Květenství, které tímto názvem vyrozumívám, má největší podobnost 
jednak v kruželem, jednak s kytkou; též jeho hlavní osa jest značně skrácena 
a nese nemnohé větve prvořadé, jichžto dolejší (nazveme je základními, poně¬ 
vadž tvoří základ celého květenství a někdy jen tyto mohou býti vyvinuty) 
jsou též nejstatnější, prodlouženy a přerostavy, avšak, na rozdíl od obou 
předešlých forem thyrsoidních, v přeslen více méně dokonalý staženy neb 
aspoň silně sblíženy. Někdy, jako u bezu černého, seřaďují se na delším 
340 
