46 
veškeré květy přece téměř v jedné ploše stojí. Dorsiventrálnost (nestejné vy¬ 
vinutí hřbetní a břišní strany) jeví se dále tím zvláštním způsobem, že listeny 
podpůrné všech hřbetních paprsků scházejí (jsouce potlačeny neb ablastovány), 
kdežto pod větévkami břišními a pod malými větévkami konečného výhonku 
paprsků prvořadých (někdy i druhořadých) malinké, blánovité, bělavé listénky 
se nalézají. Pod břišními větévkami stojící listénky na paprscích prvořadých, 
hřbetních druho- a třetiřadých mívají po straně obyčejně zelenou, kyjovitou, 
na konci pohárkovitě vtisklou žlázku stipulární, jaké se zhusta též po stranách 
lupenů nalézají. Zvláštní a povšimnutí hodný jest úkaz, že listénky pod malými 
větévkami na konečném výhonku paprska vynikajícími nestojí přímo pod těmito 
větévkami, nýbrž o celý článek konečného výhonku níže se nalézají, jinými 
slovy, že větévky ty na své hlavní ose nad listen svůj podpůrný jsou pošinuty. 
Obr. 11 C , představující paprslek hlavní se silněji než v obr. 11 B rozvětveným 
konečným výhonkem, a diagram k němu v obr. 11 D nakreslený to vysvětlí. 
DD jsou silné dorsální paprsky druhořadé, vv ventrální slabší paprsky, bb je¬ 
jich listeny podpůrné; málo výše mezi v a v na břišní i na hřbetní straně 
jsou listence b x b 1 , ku kterýmž náležejí značně výše na středním výhonku se¬ 
dící větévky m a ;;/ 1 , pak následují dva vstřícné as b l b l střídající se listénky 
b 2 ^ 3 , z nichž jeden b 2 má úžlabní květ, avšak až pod květ konečný T nahoru 
pošinutý, druhý b 3 jest sterilní. 
Z této analysy vysvítá náležitě povaha složitého vrcholíku. Jest to lata, 
ve které počet souřadných os ve všech generacích byl redukován a tudíž i osy 
je nesoucí skráceny. Tím, že dolejší v přeslen shloučené větve tak mohutně, 
hořejší (vrcholové) větévky tak seslabeně vystupují, nachází se zde rychlý pře¬ 
chod od oněch k těmto. Menší počet souřadných os již na hlavní ose a jich 
přerůstání přes hlavní osu, kteréž se opakuje ve vyšších stupních, ve kterých 
souřadných paprsků stále ubývá, vede přirozeně k tomu, že posléze latovité 
rozvětvení v brachiální přechází. 
Vrcholík bezu černého měl by, jakožto květenství centrifugální ve smyslu 
RóPER-ově, rozkvétati od středu k periferii; avšak znak ten se zde neosvěd- 
čuje. Rozkvétání jest dosti nepravidelné. Nejprve rozkvétají na silnějších hřbet¬ 
ních paprscích květy čtvrtého a pátého stupně, jako x a y v obr. 11 B , 
potom pokračuje rozkvétání vzhůru i dolů dle poměru mohutnosti; květy 
vrcholových větviček s konečným květem primárním, patrně proto, že jsou tak 
slabé, teprva k posledu se otevírají. 
Původ vrcholíka z laty vlastní neb z kytky jest patrný, povstaltě skrácením 
hlavní osy, zmenšením počtu souřadných os a jich sblížením ve dva, zřídka 
tři, a posléze, jak uvidíme, v jediný přeslen. Není tudíž divno, že v rodech 
Conius , Sambucus , Sedům vedle vrcholíků nacházíme u jiných druhů také ještě 
původnější laty neb kytky. 
Dalším skrácením hlavní osy a redukcí čili nevyvinováním větviček vrcho¬ 
lových pod konečným květem mohou povstati přechody z vrcholíka do oko- 
líka a posléze okolík sám. O přechodech do okolíka složitého promluvím 
v odstavci o tomto jednajícím, tuto popatřme toliko na přechody v jedno¬ 
duchý okolík s vidlanovitě rozvětvenými paprsky. Ty vzniknou tehdy, když 
342 
