50 
kami vyšších a vyšších stupňů stále do vrcholku rozvětvuje, ačkoli Presl tak 
jako Bischoff vyrozumíval jím spolu též vidlan dvouramenný (»vrcholík roz- 
sochaný«) a leccos jiného (na př. kytku s vidlanovitými východy jako u Valeida- 
nella dentata), a ačkoli ovšem i vidlany se do vrcholku rozvětvují. 
Braun a Ascherson považovali cymu Linné-ovu za formu podřízenou 
kytky, pročež ji nazývali corymbus cymiformis, Trugdoldenrispe; též Eichler byl 
toho mínění, a Pax květenství toto vůbec nerozeznává od kytky, jelikož květenství 
rodů Sambucus a Viburnum mezi kytkami uvádí. A přece má vrcholík tutéž 
oprávněnost jako kružel, jemuž skrácenou svou hlavní osou a rozhodným pře¬ 
růstáním svých větví stojí blíže nežli kytce, od níž se též přeslenovitým se¬ 
stavením základních větví více nežli kružel liší. Jedině tím se podobá vrcholík 
kytce, že květy celkem v jedné rovnovážné ploše stojí, což ale také na slo¬ 
ženém okolíku Umbellifer vidíme. 
Srovnáme-li ku konci této stati o květenstvích latovitých čtyři jejich hlavní 
formy vespolek, shledáme, že jednak lata a kytka stojí si blíže v tom ohledu, 
že mají hlavní osu prodlouženou až do vrcholku květenství, jehož postranní 
více méně četné osy nedosahují, neb aspoň zřejmě nepřesahují, což platí též 
o větvích vyšších stupňů; jednak opět vrcholík a kružel v tom se shodují, že 
hlavní jich osa více méně jest skrácena, a vedlejší osy, obyčejně méně četné 
a více méně sblížené, zvláště dolejší, vrchol její značně přesahují neb přerůstají; 
též větve vyšších stupňů přerůstají pokaždé svou osu mateřskou. Jinak řečeno, 
u dvou poslednějších mají vedlejší osy převahu nad onou částí poměrné osy 
hlavní, pod nížto vznikají, u prvnějších tato část poměrných os mateřských 
má převahu nad osami vedlejšími neb aspoň se jim co do mohutnosti a roz- 
větvenosti vyrovnává. Lata a kytka se v tom ohledu vyrovnávají hroznům a 
chocholíkům mezi inflorescencemi botrytickými i mohou proto také společným 
názvem laty hroznovité (thyrsus racemosus) zahrnuty býti; kdežto vrcholík 
ř 
a kružel sloučiti lze v názvu laty vrcholíkovité (thyrsus cymosus). Úkazem 
přerůstání přibližují se laty vrcholíkovité k nejmnožším vidlanům, při nichž 
také přerůstání velmi zhusta, třebas nikoli všeobecně, jakožto znak charakteri¬ 
stický se nalézá. Pro tento společný znak snadno pochopíme, že zvláště 
vrcholíkovité laty rády ve svých zakončeních ve vidlany přecházejí, ačkoli také 
laty hroznovité, ovšem že ne tak zhusta, vidlanovité východy míti mohou. Za 
příčinou tohoto společného znaku byly také vidlany s vrcholíky i s kruželi 
(Sachs) do jednoho typu kladeny, totiž oboje za vrcholíky jmíny; naproti 
tomu laty hroznovité nejčastěji se složenými hrozny a chocholíky pomíchá- 
v 
vány. Ze však přerůstání nemůže býti znakem společného typu, vysvítá zřejmě 
odtud, ježto jsou i vidlany bez přerůstání, i také botrye, a sice okolíky, i ně¬ 
které chocholíky, se zřejmým přerůstáním. Ve všech třech typech, které roze- 
znávati musíme, může tedy přerůstání hlavních os vedlejšími se objevovati. 
Uvnitř typu latovitého ovšem stačí tento znak k rozeznávání lat hroznovitých 
(nepřerůstavých) a vrcholíkovitých (přerůstavých). Nejvíce se liší vlastní lata 
a vrcholík, kytka a kružel jsou na přechodu a spojují blíže skupinu lat hrozno- 
vitych a vrcholíkovitých. 
346 
