59 
Mezi botryemi jsou sice též podobně kombinované formy, totiž hrozen, 
okolík, klas a strboul, kterým dána byla zvláštní jiréna; avšak při těchto jest 
ten rozdíl, že jsou to formy v hroznovitém typu jediné, primární, poněvadž 
v typu tom takové způsoby květenství, jaké u vidlanů, dle počtu a postavení 
os vedlejších rozeznávati nelze. Krom toho se hrozen, klas atd. tak zhusta 
v rostlinstvu vyskytují, že jest výhodno míti pro ně zvláštní krátké, jednoduché 
názvy. 
Jsouť sice i pro některé formy vidlanů zvláštní názvy v užívání, zejména 
vidlany stažené s květy přisedlými nazývají se častěji klubka (glomeruli); 
jsou-li stopky květní a články basální sice krátké, však přece znatelné, nazývá 
se vidlan taký svazek (fasciculus). Názvy ty ale nejsou dosti přesné, neboť 
i stažené laty a větve laty tímto jménem bývají označovány, tak na př. sta¬ 
žené laty s vidlanovitými zakončeninami u Silenkovitých (Dianthus barbatus). 
Pročež nejlépe jest názvů těch neužívati neb nanejvýš v adjektivech k označení 
pouhé habituelní podoby. Tak jako se mluví o látkách neb větvích laty svaz- 
čitých neb klubkatých, tak možno mluviti i o vidlanech svazčitých neb klubko- 
vitých. 
Ještě budiž poznamenáno, že skrácení basálních článků v brachiích někdy, 
jako u Labiát, jest tak dokonalé, že jich aspoň ve stavu vyvinutém vůbec 
pozorovati nelze a že se zdá, jako by prýty v pravdě subordinované vedle sebe 
ze společného plochého pódia, místo ze sebe, vynikaly. Také 3 neb 2 přisedlé 
samičí květy a plody v jednoduchém staženém dibrachiu uvnitř číšky kaštanu 
a buku zdají se souřadnými na též ploché ose; anobrž i četné plody dibra- 
chia do vyšších stupňů rozvětveného ve mnohonásob rozeklané číšce abnor¬ 
mální odrůdy bukové, kteréž jsem poprvé popsal a vyobrazil, vynikají vedle 
sebe ze zpodu i z vnitřní stěny této číšky. 
Ale ještě od jiné okolnosti, poměrné délky posloupných os se týkající, 
závisí tvar vidlanů, totiž od toho, zdali osy dceřiny mateřskou osu přerůstají 
čili nic. Již v úvodní stati jsem na to poukázal, že přerůstání není všeobecným 
znakem vidlanů, jak Sachs a Pax mylně za to měli. Vidlan dvouramenný 
v obr. 29. a 30. ukazuje přerůstání a může vidlanem přerůstavým nazván 
býti, avšak jsou také vidlany, ve kterýchž posloupné osy jsou stále kratší 
a kratší, délky mateřské osy své ani nedosahujíce. Takovýto vidlan nepře- 
růstavý vidíme v obr. 31., který jest zároveň rozkladitý a v rodu Calamintha 
(na př. C. nepeta a j.) se vyskytuje. Zvláště stažené vidlany, jako na obr. 32., 
samozřejmě i vidlany svazkovité a klubkovité, s květy přisedlými neb krátce 
stopkatými nemohou jeviti přerůstání. 
Ve vidlanech jednoramenných má přerůstání neb nepřerůstání ještě jiný 
úkaz v zápětí. Osa přerůstající jest totiž silnější nežli díl mateřské osy nad 
vznikem jejím ležící (t. j. nežli stopka květní mateřského prýtu); protož je-li 
jediná, takže jí na straně protější žádná jiná osa souřadná nečiní protiváhu, 
postaví se do prodlouženého směru basálního článku osy mateřské a květní 
stopku této osy odkloní na stranu. To se opakuje s každou posloupnou osou 
přerůstající ve vidlanů jednoramenném a má za následek vytvoření sou noži 
neb sympodia (obr. 33. B a 34. B , C). Tak povstává jednoramenný vidlan 
355 
