60 
(vijan, srpek atd.) sympodiální. Sympodiální monobrachie mají vždy ba- 
sální články více méně prodloužené, stopky květní pak mohou býti prodlou¬ 
žené neb skrácené. Ony napodobí květenství hroznovité (bud hrozen, jsou-li 
odkloněné květy stopkaté, anebo klas, jsou-li přisedlé), poněvadž jejich souosí 
jednoduchou hlavní osu botrytickou napodobí. Pro tuto podobnost dává se jim 
také často název licho hro zen a licho klas. 1 ) Názvy tyto jsou sice poho¬ 
dlné a názorné, nestačí však, kde záleží na určitém vyznačení způsobu mono- 
brachia, zdaliž to je vijan, šroubel atd. Pročež vědečtější jsou výrazy: hrozno- 
vitý neb klas ovitý vijan, šroubel, srpek neb vějířek. (Obr. 33. B 
a 34. B, C.) 
Vidlanovitá povaha lichohroznu a lichoklasu pozná se dle postavení li¬ 
stenů, někdy, když listeny ty pošinuty jsou, nezcela snadno; ještě více stiženo 
jest rozeznání od pravého hroznu a klasu, jsou-li listeny potlačeny. V tom 
případu jen srovnání s nepochybnými případy u příbuzných rostlin může po¬ 
moci; obyčejně také vývojem brachiální složení lichohroznu poznati možná. 
Přece však znám jest výstřední jeden případ, v němž postranní postavení stopek 
květních na sympodiu není výsledkem pozdějšího zatlačení prýtem dceřiným, 
nýbrž hned na počátku vývoje se objevuje. Tento případ, nejspíše známý 
u Borragineí, možná toliko fylogeneticky vysvětliti (asi tak jako úplný abortus 
čili potlačení), pročež zavdal těm, kteří jej pozorováním vývoje (ontogeneticky) 
vyložiti chtěli, příčinu k mylným náhledům a vedl ke kontroversám, o kterých 
jakožto odbytých jenom mimochodem se zde zmiňuji. 
Jestliže ve vidlanu jednoramenném, obyčejně staženém, osy dceřiny ne- 
přerůstají mateřské osy své, poněvadž jsou a zůstávají slabšími než tato, tedy 
se žádné sympodium netvoří a stopky květní zůstávají neodkloněny, každá 
v původním prodlouženém směru basálního článku svého. Takové nesympo- 
diální vidlany vidíme v obr. 31. po obou stranách prostřední osy květné 
a můžeme je u mnohých Labiát, u Moriny a jiných rostlin nalézti. 
Nejjednodušší rozsochy jsou ty, které po vytvoření os neb osy druhého 
stupně prýtového dále se nerozvětvují. Již v oddílu II. jsem na to kladl váhu, 
že takovéto jednoduché 3- neb 2květé brachie typ brachiální ještě dokonale 
nepředstavují, činíce přechod k botrýím, od nichž se pouze minimálním počtem 
(2 neb 1) os postranních, tedy jen relativně liší, a že vidlan teprvé rozvět¬ 
vením do třetího a vyšších stupňů prýtových vidlanem typickým se stává; 
pročež jsem nedokonalým nejjednodušším brachům dal název archibrachie. 
Klademe-li jednoduchost naproti větší rozvětvenosti, byly by archibrachie 
vidlany jednoduchými, výše rozvětvené brachie byly by složitými archibrachiemi, 
v témž smyslu, v jakém lišíme okolíky jednoduché od okolíků složených. Avšak 
mezi okolíky a vidlany dvojramennými jest ten podstatný typový rozdíl, že 
k ponětí okolíka a vůbec botrytického květenství patří jednoduchost co do 
*) Oba tyto názvy ode mne byly stvořeny a ujaly se zvláště ve školních učebnicích. 
Též v německých spisech užívá se názvů Scheintraube a Scheináhre. 
356 
