UVOĎ. 
Intensitu proudu galvanického měříme způsobem trojím: 
1. Kalorimetricky. 
2. Elektromagneticky. 
3. Elektrochemicky. 
Poslední methodou graduují se galvanometry, sestrojují se škály ke strojům 
empirickým 1 tak zvaným voltmetrům a ampěremetrům, a v tomto způsobu jest 
tato methoda nejrozšířenější a nejužívanější. 
Základ její spočívá na známých zákonech Faradayových 2 (1832, 1833). 
Faraday sám, jakož i jiní četní fysikové podrobili tyto zákony přečetným a 
důkladným zkouškám, rozkládajíce četné sloučeniny; tak byly elektroíysovány 
hlavně mnohé soli, a to jak ve vodě rozpuštěné, tak i soli tavené. Z těchto 
látek, které byly různým způsobem a v různých apparátech rozkládány, 
jsou důležitými hlavně //V, jež byly zvoleny za elektrolyty pro měření intensity 
proudu. 
Jsou to: zředěná kyselina sírová, roztok (vodní) síranu měcTnatého a roztok 
dusičnanu stříbrnatého; dle toho rozeznáváme také tři druhy apparátů na 
rozklad, tak zvaných voltametru na vodu, na med a na stříbro — jak se zkrátka 
vyjadřujeme. 
Známe-li elektrochemické aequivalenty těchto látek, můžeme určití »volta- 
metricky« množství vyloučeného ionu za určitý čas a z těchto dát počítati 
intensitu proudu. 
1 Empirické tyto stroje, založené obyčejně na elektromagnetickém působení proudu 
— tedy na methodě druhé — mají pak přednost před měřením elektrochemickým in¬ 
tensity proudu, poněvadž udávají intensitu v každém okamžiku, kdežto voltametr vyžadující 
určitého času udává během onoho času intensitu střední. Eventuální variace měřené 
veličiny zůstávají nám při tom neznámy, a tak se omezuje měření voltametrické pouze 
na případ zvláštní, kdy totiž měříme proud intensity konstantní. 
2 Faraday: Exp. Res. Ser. 3. § 377; 7. § 783. 
1* 
387 
