4 
e-li o měření přesná, o graduování empirických strojů atd., užívá se 
nyní vesměs voltametru nejspolehlivcjsího, totiž voltametru na stříbro a tím 
stává se tento stroj pro elektrochemické měření intensity proudu strojem zá¬ 
kladním. 
Z toho vychází nutnost, znáti jak apparát tento, tak vše, co s ním a 
elektrolysou příslušné soli souvisí, co možná dokonale, a míníme tím nejen 
znalost vztahů mezi různými veličinami proměnnými qualitativních , nýbrž 
i quantitativních. 
Prací touto chci podati přehled dosavadních výsledků o tomto předmětu 
v oddílu I., jakož i — v oddílu II. — přispěti k řešení otázek nových. 
I. 
1. Tvar voltametru na stříbro. Voltametru na stříbro dal první zvláštní 
formu Poggendorff. 
Kathodou jest tu tyglík stříbrný spočívající na kovovém isolovaném pod¬ 
kladu. Anodou jest silný drát stříbrný ovázaný na konci jemným tkanivem, 
aby tvořící se superoxyd stříbra nepadal do roztoku. 
F. Kohlrausch 3 nahradil tyglík stříbrný platinovým, poněvadž tyglík stříbrný 
měnil svou váhu, také v onom opatření proti padání superoxydu učinil změnu, 4 
podstavil totiž pod anodu skleněnou mističku, drženou třemi skleněnými ty¬ 
činkami přes okraj tyglíku zahnutými. 
V nejnovější době odporučuje se 5 poněkud změněná forma voltametru 
na stříbro. Kathoda má míti tvar misky, tedy rozměr šířky má značně pře- 
vládati nad rozměrem výšky. 
Za anodu klade se pak horizontálně deska stříbrná raději silnější, obalená 
čistým ssavým papírem. 
V uvedených případech jest všude kathoda zároveň nádobou pro roztok; 
jiné formy voltametru na stříbro mají pro roztok nádobu zvláštní, skleněnou, 
do níž jsou elektrody ponořeny. 
Podobá se tedy tento tvar voltametru přístroji na rozklad vůbec, kdežto 
dříve popisovaný voltametr jest i svou formou specielně voltametrem na stříbro. 
Tak na př. užíval W. Hittorf 6 (v Múnsteru) zvláštního apparátu na roz¬ 
klad různých roztoků též pro rozklad dusičnanu stříbrnatého. 
3 F. Kohlrausch: »Ueber das elektrochemische Aequivalent des Silbers« Pogg. 
Ann. 149. pg. 171. 1873. 
4 F. & W. Kohlrausch: »Das elektrochemische Aequivalent des Silbers; zugleich 
eine Průfung erdmagnetischer Intensitátsmessungen« Wied. Ann. 27. pg. 17. 1886. 
5 »On the use of silver-voltameter« Electrician T. 27. 1891. p. 325. 
6 W. Hittorf: »Ueber die Wanderung der Ionen wáhrend der Elektrolyse« Pogg. 
Ann. 89. p. 177. 1853. 
388 
