11 
zředěním vodou se superoxyd vylučuje, ale ihned zase rozkládá, při čemž kyslík 
houfně prchá; roztok je pak úplně čirý. 35 Podobně se vyčíří roztok zahřátím. 
Chlorovodíkem mění se na chlorid stříbrnatý (Ritter, Wallquist). V kon¬ 
centrované kyselině sírové dává černozelený roztok, který se dlouho udržuje, 
zahřátím však — nebo přilitím vody — odbarvuje. 3(i Vodíkem se za studená 
neredukuje, teprv při ohřátí nastává redukce zcela klidná. 
Na prášek utlučený a politý kapkou oleje karafiátového se zapaluje a vy¬ 
lučuje se čisté krystalinické stříbro. 37 
2. Jinak lze prý — dle Schónbeina — připraviti superoxyd stříbra půso¬ 
bením ozonu na stříbro. 
3. Konečně se připravuje 38 černý superoxyd amorfní vedením proudu něko¬ 
lika článků Bunsenových voltametrem s anodou stříbrnou, naplněným vodou, 
jež jest okyselena kyselinou sírovou. 
Nás ovšem zajímá nejvíce způsob přípravy prvý, poněvadž souvisí s roz¬ 
kladem dusičnanu stříbrnatého a jest tudíž také předmětem této práce. 
Důležitou vlastností superoxydu dle 1. připraveného jest, že obsahuje 
dusík. Tím pak se liší od superoxydů dle 2. a 3. připravených, jakož i svou 
krystalinickou formou. Tvar krystalu připomínal by individuální sloučeninu 
chemickou; než vizme, co praví různé analysy o této látce. Přehledně ukazuje 
výsledky analys tabulka 1. 
1. tabulka: Přehled analys superoxydu stříbra. 
39 
Autor 
Obsah v procentech 
Formule 
Ag 
0 
H 2 0 
Wallquist | 
87-23 
(87-1) 
12-77 
(12-9) 
Ag a 0 2 
Fischer J 
78 9 
(78 95) 
4-6 
(4-68) 
2-5 
(2*62 j 
7-9(N,O s ) 
(7-90) 
2Ag 2 0 2 +AgN0 3 + H 2 0 
Mahla j 
81-18 
(81-10) 
16-03 
(16-02) 
1-17 
(1-13) 
1-77 (N) 
(P75) 
5Ag 2 0 2 + 2AgN0 3 + H 2 0 
Berthelot j 
765 
(76-3) 
8-9 
(9-0) 
1-3 
(1-3) 
1-9 
(20) 
114 (O; 
(11-4) 
4 A gi 0 3 -f- 2 AgNO a -f- H .O 
▼ 
Čísla v závorkách dávají obsah v procentech počítaný dle navržené formule. 
Již z prvního sloupce udávajícího procentuální obsah stříbra jde na jevo, 
zvláště při onom souhlasu mezi výpočtem a měřením — že nebyla v uvedených 
případech analysována táž látka individuální — neboť by se nemohly objeviti 
rozdíly až 11%! Pravděpodobnou zdá se hypothesa, kterou Berthelot uvádí, 
35 Schonbein: J. pr. Chemie 74. pg. 325. 
,s H. Rose: Handbuch der anal. Chemie, Leipzig 1867, pg. 347. 
37 Bottger: Jahresber. iib. Fort. d. Chemie pg. 179. 1873. 
38 Wohler: v » » » » » 192. 1868. 
39 Čísla jsou vyňata z příslušných pojednání dříve citovaných. 
395 
