35 
s desky stříbrné proudem vody, při tom se však s ním, zvláště byla-li hustota 
proudu vetší, smývaly teninké vrstvy stříbra. 
Byl také připraven mezi elektrodami platinovými, z nichž jedna byla co 
možná jemně postříbřena, avšak i tu objevovaly se v promytém superoxydu 
maličké krystalky stříbra. 
V koncentrovaném ammoniaku se jenom částečně rozpouští a z čerstvého 
roztoku nesrazí se chlorovodíkem ani po přidání vody. Po nějakém čase (24 h 
až 48 1 ') objeví se teprve růžové velmi něžné zabarvení. 
Přidáním kyseliny dusičné objevuje se bílá sraženina, která dalším při¬ 
dáním chlorovodíku se rozpouští, při zředění vodou však zase se objevuje. 
V kyselině dusičné rozpouští se superoxyd (b) podobně jako superoxyd 
(a) barvou nazelenalou a nestálou; z roztoku sráží se chlorovodíkem na chlorid 
stříbra. Ammoniakem však se onen roztok nesráží a zůstává čirým. Přidáme-li 
sem chlorovodíku nesráží se ani po přidání vody a objevuje se červené zabar¬ 
vení po čase. 
Starší roztok ammoniakální neb zahřátý sráží se chlorovodíkem — roztok 
v dusičné kyselině chová se ať starší či zahřátý stejně. 
v 
Žíháním tohoto superoxydu (b) nemění se ničeho na těchto jeho vlastno¬ 
stech. Podobá se tedy velice tento superoxyd prvému, jeví však přece charak¬ 
teristické rozdíly. Oba pak superoxydy lisí se od superoxydu v literatuře po¬ 
pisovaného vlastnostmi téměř polárnými. 
Superoxyd v literatuře popisovaný na př. rozpouští se velmi dobře v am¬ 
moniaku — naproti tomu superoxydy mnou připravené (a) i (b) rozpouštějí se 
jen velice nepatrně byť i v horkém ammoniaku, při čem (pro superoxyd (b) ) 
tvoří se zajímavá slouéenina, která se chlorovodíkem nesráží , ale po čase červe- 
navé zabarvení dává. 
Případ tento, dosiul nikde neuvedený , má velikou důležitost pro quantita- 
tivná určování roztoků elektrolysovaných dusičnanu stříbrnatého, která provedl 
na př. Hittorf (viz o tom str. Id.), neboť není daleka myšlénka, (jež se mou 
prací skutečně potvrdila), že se elektrolysou utvoří takové sloučeniny stříbra, 
které se z roztoku chlorovodíkem nesráží na chlorid stříbrnatý Tím se pak 
ovšem stává přesné určování obsahu stříbra v roztoku illusorním. 
Rovněž při rozpouštění v kyselině dusičné chovají se superoxydy (a) a (b) 
jinak než superoxyd uváděný v literatuře. Pro tento je charakteristickou při 
tom rudolmčdá, téměř éerná barva , kdežto superoxydy (a,b) rozpouštěly se 
v kyselině dusičné téměř bez barvy , ukazujíce jenom někdy slabě nazelenalý 
nádech. 
Rovněž pamětihodnou jako neočekávanou jest vlastnost superoxydu (a), 
že se ani červeným žárem nerozkládá. Jest to tedy látka značné stálá naproti 
té, o níž na př. Berthelot praví, že se i y obyčejné temperatuře v suchu roz¬ 
kládá. 
Konečně i třetí superoxyd (c), ačkoliv dosti podobný superoxydům Fischera, 
Mahly, Berthelota atd., ukazoval jisté vlastnosti rozdílné. 
Připravován byl pak superoxyd (c) nejlépe z 10 až l5°/ 0 roztoku dusič¬ 
nanu stříbrnatého mezi platinovými elektrodami ve voltametru zmíněném, z nichž 
3 * 
419 
