36 
anoda byla menší (3'5 cnr proti 14 cm 2 ) než kathoda a byla v podobě hře¬ 
bene rozstříhána v ouzké proužky, poněvadž se ukázalo, že právě jen na 
ostrých hranách se nejvíce a nejlépe krystaly superoxydu vytvářejí. 
Zdrojem proudu byl jeden článek Daniellův, mimo to vkládán do kruhu 
ještě odpor, tak že intensita proudu byla asi 0*1 Ampére, hustota na anodě asi 
0*02 —5^. Za těchto podmínek vyrůstaly na ostrých hranách anody tmavé 
cnr 
kovově lesklé krystalky superoxydu (c), jež během 12—18 hodin staly se makro¬ 
skopickými osmistěny , krychlí otupenými. Krystaly tyto nabývaly někdy veli¬ 
kosti až 2 a 2*5 mm , byly krásné, velikého lesku, byvše připraveny, omyty 
vodou a osušeny. 
Po několika dnech (5, 6ti) však lesku svého pozbývaly, při čemž povrch 
jich ukazoval přerůzné barvy tenkých vrstev. 
Z roztoků slabších tvořilo se superoxydu málo a ve velmi drobných kry¬ 
stalcích, které snadno z anody do roztoku odpadaly, z roztoků koncentrova¬ 
nějších 20, 25% atd. tvořily se sice pěkné a veliké krystaly, za nedlouho však 
ukázala se vada tohoto způsobu přípravy způsobem velice frappantním. Elektro- 
lysovaný roztok totiž nabýval pojednou temné hnědé barvy na dfikaz, že se 
superoxyd ve volné ’ proudem povstalé kyselině dusiěné rozpouští. 
Superoxyd (c) vodou tak dalece vypraný, že slitá voda, v níž se 4 hodiny 
superoxyd vypíral, nedávala reakci s chlorovodíkem, sušen byl nad chlorkalciem 
za obyčejné temperatury síně a zkoušeno vážením, jak asi rychle s časem roz¬ 
klad postupuje. Výsledky těchto vážení ukazuje tab. 15. 
15. tabulka: Zkoušení stálosti superoxydu ( c). 
Čas. 
Dni 
Váha sup. (c) 
mg 
Temper. 
°C. 
0 
96*30 
17*3 
1 
30 
17-8 
2 
29 
18-9 
3 
26 
18-0 
4 
22 
19-1 
5 
16 
19-3 
6 
16 
19 0 
7 
11 
180 
9 
13 
18-0 
12 
13 
18-5 
18 
04 
19-6 
27 
96-01 
16-8 
Z těchto čísel jest patrno, že průměrná změna na váze obnáší za celý den 
něco málo přes 0*01 mg tedy asi 0*01 %. Není tedy tato látka alespoň ve 
vzduchu a za obyčejné temperatury tak nestálou jako na příklad síiperoxyd 
Berthelotuv. 
Vlastnosti roztoku ammoniakálního a v kyselině dusičné se celkem sho¬ 
dují s těmi, které jsme v úvodu poznali. 
V koncentrovaném ammoniaku rozpouštěl se superoxyd (c) velmi rychle, 
úplně a čiře, ano se vyvíjelo veliké množství plynu (N^i) a roztok se silně 
420 
