11 
pokryt krásnými papillami, které se od normálních papill v ničem nelišily, a 
aby bylo vše zastoupené, i epithelialnímu carcinomu podobné klíny buněk epi- 
thelialních do vnitra zhoubného nádoru na některých místech vnikaly. Mohly-li 
se tedy zde na tak polymorphním zhoubném tumoru vyvinouti papilly neo- 
plastické, proč by se eventuelně nemohl také vyvinouti na granulační tkáni po 
spálenině neb po processu ulceračním. 
Theorie Badge-ho, 4;{ který tvrdí oproti theorii papillarní, že při kožních 
rozích papilly jsou nezměněné anebo dokonce tlakem od bujících buněk zatla¬ 
čené, a kterou zbudoval na základě dvou jím pozorovaných případů, jest úplně 
neoprávněna. 
Nechci pochybovati o správnosti jeho pozorování, avšak my tvrdíme, že 
u tvoření se kožních rohů jsou činný obyčejně s velkou pravděpodobností dva 
faktory a sice zbytnění neb bujení papill a bujení zrohovatění epidermoidal- 
ních buněk; tím však není nikterak tvrzeno, že by ve všech případech oba 
faktory stejnoměrně činnými býti musily, a dá se velmi dobře mysliti, ba jest 
velmi pravdě podobno, a nasvědčují tomu různá a četná pozorování, že v ně¬ 
kterém případě jeden v druhém, pak druhý faktor převládá. 
Avšak ze dvou pozorovaných případů chtít generalisovat s apodiktickou 
určitostí na vývoj kožních rohů, jak to Bádge činí, jest chybou, kterou jemu 
již Unna vytknul. 
Theorie Auspitzova, 44 která jest velmi duchaplná a práce jeho velmi zá¬ 
važná, odsuzuje papilly k absolutní passivitě. 
Na základě pozorování u zárodků, že tvoří se papilly tím, že vrůstají 
klíny buněk epidermoidalních do hloubi kůže, hleděl Auspitz dokázati, že také 
při processech pathologických se papilly aktivně zbytněním neb rozvětvováním 
nesiíčastňují, nýbrž že změna papill jedině bujením epidermoidalních buněk pod¬ 
míněna jest. 
Auspitz považuje veškeré novotvary, které nás při vývinu kožních rohů 
zajímají, výhradně za zbytnění epidermoidalních buněk a rozezeznává: 
1. Keratosy, kam čítá mozol, kuří oko, kožní roh a ichthyosu, při kte¬ 
rých papilly se vůbec nemění, ba naopak od bujících buněk epidermoidalních 
stlačeny bývají, a 
2. Papillomy, kam čítá bradavky, condylomy, a epitheliomy, u kterých 
následkem bujení buněk ostnatých tyto do stromatu vazivového klínovitě vni¬ 
kají a tím papilly passivně prodlužují a vysýláním do nich postranních klínků 
druhého řádu dendritické rozvětvení jich taktéž podminují. 
Theorie tato, ač duchaplná a lákavá, o analogii v životě foetalním se opí¬ 
rající a pro jisté případy dojista platná, jest vzdor tomu přece jednostranná 
a příliš exklusivní. 
43 Bádge, Zuř Casuistik multipler Keratosen. Deutsche Zeitschrift fur Chirurgie B. VI. 
Jahrg. 1876. 
44 Auspitz, Ober das Verháltniss der Oberhaut zur Papillarschicht, Archiv tur Der- 
matologie & Syphilis B. II. J. 1870. 
497 
