13 
poněkud ustává, postupuje zrohovatění jich do hloubi a tvoří vlnitou rohovinu 
nad útvarem papillarním. 
Unna jmenuje tyto jím pozorované nádorky, jichžto histogenesu jsme právě 
vylíčili, fibrokeratomy, jelikož se [)ůvodně z fibromu byly vyvinuly. 
Nechci ani v nejmenším pochybovati o správnosti pozorování Unnových, 
a můžeme o theorii jeho tvrditi totéž, co jsme byli řekli o theorii Auspitzově, 
že jest velmi duchaplná a krásná, že se však pro všechny, ba ani pro valnou 
většinu kožních rohů nehodí, což i Unna sám, který nepadl do chyby Bádge-ho, 
chtít svá pozorování generalisovat na veškeré případy se vší určitostí, uznává. 
Ze pro některé případy zvlášť malých růžků papillomům blíže stojícím se 
liodí, rád uznávám, a také výraz Unnův fibrokeratom pro takové případy je 
dozajista dobře volený. 
O theorii Krámerově, 4 ” která se přímo kožních rohů netýče, nýbrž pouze 
bradavek neb papillomů, jim obyčejně předchozích, chceme se jen zkrátka zmí- 
niti. Krámer si myslí, že papillomy atd. nepovstávají aktivním bujením papill, 
nýbrž že jsou mechanicky vytlačeny. Myslím, že není třeba tuto theorrii obšír¬ 
něji vyvracovat. 
Co se konečně theorie glandularní týče, že se totiž vyvíjejí kožní rohy ze 
žláz tukových neb potových neb z kyst ; z nich povstalých, byl již Home 50 na 
konci minulého století jejím vřelým zastáncem. 
Za naší doby je Lebert 51 nejvřelejším jejím přívržencem, ačkoli papillarní 
původ v jistých případech nepopírá. 
Lebert rozeznává především primární keratogenesu glandularní, kde se 
mají tvořit kožní rohy přímo z hyperplasie epithelialních buněk vystelajících 
žlázy tukové, potové neb míšky vlasové, a myslí, že následkem nějaké změněné 
výživy neb nějakého podráždění na obmezeném okršku počnou dotyčné buňky 
bujet, a jakmile přes povrch kůže vynikají, že zrohovatějí a tvoří kožní roh, zbytky 
tukového sekretu dotyčných žláz, myslí, že dají se někdy dokázat v dřeňových 
mezerkách těchže rohů. 
Proti této primární keratogenesi Lebertově lze především namítat, že ne¬ 
existuje v celé literatuře ani jediný přímý histologický nález, který by tomu 
nasvědčoval. 
Jediný, často citovaný nález Virchowův, že totiž na spodině některého 
rohu nalezl epidermoidalní klíny, které měly podobný útvar jako rozšířené vý¬ 
vody žláz tukových, nedokazuje ani v nejmenším, že tyto klíny byly by ze 
žláz tukových původ svůj vzaly, ba jest téměř nade vši pochybnost jisto, že 
naopak do vývodů těch aktivně vzrůstaly a tím je rozšířily. 
Mimo to nelze ani povzdálí si vysvětliti možnost, jak by ono mohutné 
bujení buněk při rozměrech rohů často tak kolossalních a tak od kožních 
žlazek vzdálených stávati mohlo a odkud by výživné látky bralo, kdyby cev 
úplně postrádalo. 
49 Krámer, Ober Condylome und Warzen. Góthingen 1847. 
50 Home, Philosoph. Transact. V. LXXXI. 1791. 
51 Lebert 1. c. p. 77. 
499 
