16 
Radil jsem a sice nyní mnohem důtklivěji, než při první návštěvě, exstir- 
paci nádoru, avšak opět bez výsledku, ba naopak patientka následkem té opě¬ 
tované rady na mne zanevřela a téměř dvě léta jsem ji nespatřil. 
Na sklonku roku 1883 byl jsem opět k ní volán; byla nyní již 84 roky 
stará, ještě slabší a sešlejší, nežli při první návštěvě, a velmi nedůtklivá. 
Na první pohled byl jsem nemálo překvapen, vida z krajiny vnitřního 
koutku levého vyrostlý mohutný kuželovitý kožní roh asi 40 mm vysoký a 
na základě asi 30 mm v průměru mající, barvy hnědošedé, konsistence na te¬ 
meni rohovité, tvrdé, na spodině měkký, hrbolkovitý. Kůže okolo tvořila val na- 
duřenin hrbolkovitých, rudých, cévami protkaných. 
Spodina rohu seděla částečně ve vnitřním koutku štěrbiny oční, částečně 
na vnitřní části obou víček, částečně na nosu v krajině, kde leží ligamentum 
canthi internum. 
Roh byl při dotknutí bolestivý a patientka naříkala si na velké bolesti 
spontánní, zvlášť v noční době, tak že následkem toho často tak potřebného 
jí spánku postrádala. 
Diagnosa byla velmi snadná; jednalo se zde o velevzácný a náramně rychle 
vyrostlý kožní roh, který se byl beze vší pochyby vyvinul z onoho nádorku 
papillomatosního, který jsem ve svém vývoji během minulých let po dvakráte 
u téže paní viděl. Když jsem však pozoroval spodinu rohu a změny kůže 
okolo a bral ohled na velké spontánní bolesti, nemohl jsem pochybovati, že 
roh ten na své spodině komplikován jest s carcinomem epithelialním. Měl jsem 
tedy před sebou keratoepithelioma plicae semilunaris, který se byl pozne¬ 
náhla z původního sídla svého rozšířil na vnitřní čásť obou víček a částečně 
na nos. 
Bezodkladná radikální operace, kterou jsem radil, byla opět odmítnuta se 
vší rozhodností, a mohu říci, že jsem se z toho příliš nermoutil, ačkoli bych 
skvostný ten případ velmi rád byl acquiroval pro svou sbírku, jelikož jsem se 
bál narkosy. 
Jak věci nyní stály, bylo předsevzetí operace dosti závažné, bez narkosy 
zcela nemožné, jelikož by při tak pokročilém marasmu, tak excessivní slabosti 
a citlivosti, také báječné bázlivosti před nožem a krví a takové nervositě 
byla by bývala i bez narkosy operace nebezpečnou, narkosa však za právě 
vylíčených poměrů tělesních, ku kterým ještě nutno připomenouti náramnou 
slabost srdce, emphysem a asthmatické záchvaty, byla velmi nebezpečnou a 
mohla se snadno státi smrtonosnou. 
Od té doby byl jsem k patientce pravidelně volán asi 2krát týdně k vůli 
nesnesitelným bolestem, které ji konečně k tomu přiměly, že svolila k operaci; 
ačkoli jí i příbuzným velké nebezpečí narkosy sděleno bylo, přála si raději 
zemřít nežli nesnesitelné bolesti déle trpěti. 
Přijmul jsem ji na svou kliniku oční do všeobecné nemocnice a dal ji 
fotografovati, jak na tab. I. obraz 1. ji věrně ukazuje. 
Operaci předsevzal jsem 28. února r. 1884 v přítomnosti svého auditoria 
za výtečné assistence tehdejšího assistenta mého Dra. Deyla, který převzal ve¬ 
dení velenebezpečné narkosy. 
502 
