17 
(srv. poznámku 23.), ukazovala častěji týž dolichoidní tvar. Ale charakteristika 
obličeje tak, jak ji tímto podal prof. Zuckerkandl není správná, aspoň jí naše 
žamberské lebky v hlavních dvou znacích odporují: v tvaru orbit a apertury 
nosní. O prognathii alveolární se nezmiňuji, neměřil jsem jí. Na měření a srov¬ 
návání tvaru očnic klade prof. Zuckerkandl velkou váhu, chceť přímo, aby 
v 
se sestavila o něm zvláštní statistika. Žamberské lebky podávají dobrý pří¬ 
spěvek, ale výsledek zní zcela jinak, než hoření definice udává. Nízké, úzké 
orbity nejsou naprosto charekteristikem lebek zamberských, právě tak jako jím 
není krátká široká apertura nosní! Očnice, jak jsme nahoře viděli, jsou prů¬ 
měrem vysoké, hypsikonchní a při tom se vyškytá ještě značné procento očnic 
velmi vysokých (s indexem nad 90 bylo jich mezi 30 23°/ 0 !) Apertura nosní 
je také střední , ne nízká, široká. Jest tedy charakteristika obličeje české lebky, 
kterou zde r. 1884 podal prof. Zuckerkandl přese všechnu určitost, s kterou 
byla pronesena, nesprávná. Při nejmenším vidět zřejmě, jak soudy z malého 
materiálu není naprosto možno zobecňovat. Co nalezl prof. Zuckerkandl na 
v 
29 lebkách z Cech (odkud jsou, jsou-li z místa jednoho, nebo z různých stran 
sebrány, neudáno), není ještě charakteristikem české lebky vůbec. 21 ) 
v 
Možno však, že jsou v Cechách kraje, jejichž typ se bude lišit od typu 
žamberského a snad shodovat s typem prof. Zuckerkandlem definovaným. 
Jsem vůbec přesvědčen, že různé kraje české, tak jako ukazují různé typy 
živých hlav svého obyvatelstva, i na lebkách jejich objeví rozdíly. Při této pří¬ 
ležitosti, myslím, že jsem oprávněn ukázati na problém, který se naskytuje 
v studiu moderní české anthropologie. 
Naše obyvatelstvo je nyní krátkolebé a sice celkem asi typu, který jsme 
nahoře definovali. Soudím však a priori, že v jižních resp. národnostně čistších 
v 
krajích Cech a Moravy bude brachycefalnější, nebo aspoň rovnoměrněji oscillovat 
kol jednoho stupně, než v krajích severních, kde velmi silně proniknuto bylo 
přistěhovalými živly německými. Němci v říši jsou poměrně dolichocefalnější 
v 
než my. Cím dále jdeme na sever, tím více ubývá krátkolebosti,'' 2 ) a tu při 
v 
neustálém živení krajin nyní německých v severních Cechách a Moravě kolo¬ 
nisty od severu, které se dálo od dávných dob neustále až po naše časy, 
jest patrně nutným apriorním požadavkem, — předpokládám ovšem dědičnost 
a konstantnost typu, ne sice naprostou, nezměnitelnou ani vlivem tisíců let, 
jako učí Kollmann, ale konstantnost dočasnou, relativní, při níž, ociťuje-li se 
řada individuí ve svém genetickém vývoji v novém prostředí, ku př. rodina 
kolonisty severoněmeckého v kraji českém, mění se typ pozvolna , dlouho za¬ 
nechávaje stopy znaků starších — pak jest, opakujeme, nutností, aby tento 
21 ) Ostatně i výsledky, které na svých 29 lebkách našel a jež uvedl v závorce, ne¬ 
opravňovaly ho nijak k hořejší definici. Našelť mezi 29 lebkami 11 chamaekonchních, 
12 mesokonchních a G hypsikonchních. Jak možno říci z toho, že jsou charakteristikou české 
lebky »engen gedrungenen Augenhóhlen« ? Dále bylo z nich pouze 6 širokonosých, 11 středo- 
nosých a 12 úzkonosých. Kde je zde »kurze breite Nasenoffnung« ? 
r2 ) Dle Rankeho moderní Severoněmci (Friesové) ukazují následující poměr dolicho- 
cefalů k mesocefalům a k brachycefalům 18% : 51% : 31%, obyvatelé středního Německa 
25% : 29% : 40%, Bavoři již 1% : 10% : 83%. (Der Mensch II. str. 204.) 
Rozpravy: Rocn. I. Tř. II. Č. 31. 2 
2 
055 
