4 
po stránce petrografické ani faunistické shodný, ba že od tohoto liší se tak 
jako jíl badenský, s nímž ho ztotožňuje. Zvířenu pak poznává jako badenskou 
a po druzích pro schlier ottnangský význačných nenachází ani stopy. 
Asi po roce prof. dr. F. Toulá 3 4 ) navštívil Walbersdorf. Zjistiv tam pro 
schlier ottnangský významné druhy jako Pectcn denudatus, Anciiina Fitchsi, 
Brissopsis ottnangensis vyjádřil se ve své práci určitě, že walbersdorfský jíl pří¬ 
sluší horizontu schlieru ottnangského. 
K názoru odchylnému od dřívějších dospěl E. KittlF) Jeho výsledky a úsudky 
mají tím větší cenu, jelikož zakládají se na pozorování zvířeny, již sám byl našel 
v tamějších jílech. Kittlovi se také povedlo rozřešiti záhadu, kterak že Tli. 
Fuchs ve walbersdorfských jílech nasbíral zvířenu totožnou se zvířenou baden- 
ského jílu. Přesvědčili se totiž, že Tli. Fuchs skoupil veliké množství skořápek 
z lokalit dolnorakouských, badenské a t. d. od cihlářů, kteří přišli odtud do 
cihelny walbersdorfské, přinesše s sebou zásobu ulit a misek mollusků z cihelen 
badenských, móllersdoifských a t. d. Tato okolnost byla mu výstrahou a přinutila 
ho zároveň k jedině správnému sbírání zkamenělin v tamějším jílu a k důklad¬ 
nému prohlédnutí oněch skořápek, jež mu nabídli dělníci ku koupi. Takovým 
způsobem podařilo se mu dosíci materiálu do těch dob nejbohatšího. Porovnav 
ho se zvířenou badenských jílů okolí vídeňského, jílů ostravských a schlieru 
ottnangského, dospěl E. Kitll k názoru, že zvířenu walbersdorfského jílu nelze 
zařaďovati ani do obvodu zvířeny badenské ani schlieru ottnangského, nýbrž 
že jest třeba, aby jí bylo vymezeno přechodní stanovisko mezi oběma, protože 
představuje směsi složenou ze zástupců obou těchto typů. 
Ve své druhé zprávě o zvířeně jílu walbersdorfského dr. R. Hoernes 5 ) při¬ 
znává se sice, že názor F. Kittluv je správný a že mu tudíž ničeho vyčítati 
nelze, ale myslí, že třeba bráti zřetel i k druhům, jako na př. Cerithium ligni- 
tarum a Pyrula rusticula , a že přičísti jim třeba důležitost as takovou, jaká se jim 
dostává vzhledem k jich velikému individuelnímu množství v píscích grundských. 
Tím sobě vysvětlíme, jak že mohl s lehkou myslí vysloviti myšlénku, když od 
oněch druhů toliko po jednom exempláři v cihelnách walbersdorfských byl 
našel, že zmíněné druhy svědčí pro příslušnost walbersdorfských jílů ku hori¬ 
zontu grundskému. 
Jak ze všeho zde pověděného je patrno, nebylo dosud ustáleného názoru 
o rázu walbersdorfské zvířeny a o tom, které facies ji přičísti je. Názory tuto 
uvedené buďto se na vzájem vyvracejí anebo sobě částečně odporují. 
Tato nejistota a kolísavosť jako i naléhavá nutnost konečně rozřešiti a 
správně zodpověděti otázku, zdali opravdu přichází pravý schlier se zvířenou 
ottnangskou ve středu zaalpského miocaenního zálivu a jestli, jaký je vztah 
3 ) F. Toulá, tíber den marinen Tegel von Walbersdorf bei Mattersdorf in Ungarn. 
Verb. der k. k. geolog. Reichsanst. 1885, str. 245. 
4 ) E. Kittl. Uber den miocaenen Tegel von Walbersdorf. Annal. des k. k. Hof- 
museum 188G, I. svaz. 
5 ) R. Hoernes. Versteinerungen aus dem miocaenen Tegel von Walbersdorf. Verhandl. 
der k. k. geolog. Reichsanst. 1891, str. 181. 
730 
