5 
mezi ní a zvířenami badenských jílů a slinu bathymetricky vyšších niveaux než 
jílů těchto, přiměla dvorního radu D. Stura , se zevrubným výzkumem geologi¬ 
ckým vídeňského okolí zaměstnaného, podnítiti opětný prozkum faunistických 
okolností walbersdoríských jílů bez ohledu na výsledky předešlých prozkumů. 
Za tím účelem odebral se 14. září 1S90 doprovázen dr. A. Bitincrem do 
walbersdorských cihelen, na které exkursi i pisatel těchto řádek byl súčastněn, 
jemuž zpracování tam nasbíraného a od dělníků skoupeného fossilního ma¬ 
teriálu bylo přenecháno. 
Po příkladu dolnorakouských cihlářských dělníků i zdejší nabízeli nám 
zkameněliny ku koupi. Zkušenostmi E. Kittlovými poučeni, brali jsme zřetel 
ku zbarvení a velikosti nabízených misek, ulit atd., pátrajíce pilně po sko¬ 
řápkách cizích, zbytku to snad oněch, jež dělníkům zbyly ze zásoby dolno- 
rakouské. Po důkladném a nepřetržitém sledování této okolnosti a vyčerpavše 
zásobu, přesvědčili jsme se, že po dolnorakouských zkamenělinách tuto žád¬ 
ných známek již není, že dělníci je patrně zahodili, přesvědčivše se, že je více 
nezpeněží, a sbírali toliko zkameněliny, jak jim při zimním kopání se byly 
namanuly. 
Majíce vědomí, že fossilní materiál z walbersdoríských jílů byl skutečně 
nalezen toliko v těchto a potěšeni jsouce slibem dělníků, že v zimě, kdy jíl se 
kope a k jarním a letním pracím připravuje, budou pilně sbírati skořápky, 
opouštěli jsme cihelny. 
Mohutnost’jílů walbersdoríských v té době odhadnouti ještě nelze. Jsou sice 
hluboko skopány, leč prokopány nejsou. Co o ní lze nyní říci, je asi to, že je 
značná. Ve stráni u první walbersdoríské cihelny možno pak i vypozorovat]’, 
že jíl pokrývá vrstva pískovce a pískovcových skal na skořápky zejména gastero- 
podů a lamellibranchiatů bohatých (o které zvířeně později tuto bude pro¬ 
mluveno), na nichž leží mohutná vrstva žlutnice. 
Jíl ve stráni je ve své hořejší polovině žlutě, v dolní tmavošedě zbarven. 
v 
Je-li tento čerstvý, je až tmavý, vyschlý nabývá barvy světlopopelavé. Žlutý jíl 
od popelavého po petrografické stránce se neliší. Jsouce plaveny nezanechávají 
kromě živočišných schránek ničeho. Jich minerálná hmota rozpouští se ve vodě 
úplně. Po slídě nacházíme nepatrných stop, vyskytne-li se vůbec, není nikdy tak 
v 
hojná jako v pravém schlieru. Cím více do hloubky, tím je jíl w.albersdorf- 
ský badenskému jílu na pohled podobnější, Zbarvení hořejší části na žluto 
není jílu původní a třeba je odvoditi od prosakování vody železité, tudíž od 
processu druhotního. Tím, že tento jíl do hloubky nabývá vzezření jílu baden- 
ského, není ještě doložen názor, že by zde badenský jíl podstýlal schlier ott- 
nangský, jak dr. E. Fietze 6 ) se domnívá. Poslednímu mínění odpírá zvířcnný 
ráz spodních těchto lavic jílu waldbersdorfského, v nichž, jak budiž i tuto 
podotknuto, přicházíme na zvířenu od oné vyšších lavic nerozdílnou. 
Jednak pískovec uložený na žlutě zbarvený jíl. jednak poměr tohoto ku 
spodnímu šedému, jednak že jíl nabývá do hloubky vzezření poněkud odchyl- 
tí ) E. Tietze. Die Versuche einer Gliederung des unteren Neogaen in den osterreichi- 
schen Lándern, 2. Folge. Zeitschrift der deutschen geologisch. Gesellsch. 1880, str. 85. 
731 
