14 
jevený, nabudeme úhrnně dva druhy z lamellibranchiatů, jež by opravňovaly 
jeho zařádění ku facies ottnangského schlieru. Přihlédneme-li ale k ostatním 
mlžům, nemůžeme neviděti, že povšechný jejích ráz ottnangskému sice odpovídá, 
ale že mnohem těsněji přimyká se k badcnskému, od něhož ho opět poněkud 
oddalují druhy Lučina leonina , Cardita crassicosta, Cardita Jouanneti, Car- 
dita transylvanica a Area Turonica. 
Velmi důležitou jeví se býti okolnost zajisté ne nahodilá, nýbrž v pod¬ 
statě věci samé jsoucí, že nyní po sedmém vykořistění zvířeny walbersdorfské 
nebylo a není po gasteropodech schlierových ani slechu. I tentokráte není mi za- 
znamenati ani nejmenší stopy po zmíněných druzích, jak povědomo, ve schlieru 
ottnangenském a sedimentech mu aequivalentních hojných. Především je míti 
na paměti, že všechny druhy gasteropodů odtud dosud známé jsou zástupci 
zvířeny facies badenské. V souhlase s tím jest bohatost individuí druhů: Rin- 
gicida buccinca, Buccinum restitutianum, Chenopus alaius, Pleurotoma Allionii, 
Pleurotoma cataphracta, Natica hclicina a také i velikost jejích ulit a tloušťka 
stěn. Názor tento podporuje dále i významná okolnost, že druhům Chenopus 
pes pelecani a Ch. alaius táž hojnost individuí ve walbersdorfském jílu při¬ 
padá, jako na př. v badenském jílu. Lokální ráz zvířeny gasteropodové tohoto 
jílu jeví se vedle zvláštního sdružení různých druhů i v hojnosti a rozvoji druhů 
Typhon vaginatus , zvláště Pleurotoma trochlearis, z nichž zejména tento dosud 
byl znám z několika jenom nalezišť v nepatrném počtu individuí. 
Tentokráte byla toliko jedna ulita druhu Cerithium lignitarum v cihelnách 
v 
nalezena, a sice ve tmavém dolním jílu, nikoliv druh Pynda rusticida . Ze 
již z toho lze usuzovati, že druhy tyto ve walbersdorfském jílu právě tak jsou 
řídké jako v jílech badenské facies, o tom netřeba pochybovati. Víme-li pak, 
že druh Pynda rusticula v 3 exemplářích v jílu badenských cihelen, v 6 v jílu 
sooském byl zjištěn, a že druhu Cerithium lignitarum 7 exemplářů z baden- 
ského jílu, 22 ze sooského, 4 z vóslavského a 1 z jaroměřického ve sbírkách 
říšského geologického ústavu vídeňského jest deponováno, přisoudíme jim pro 
walbersdorfský jíl zajisté význam podřízený, nikoliv čelný, jak dr. R. Hoornes 
se domnívá. 
Pterepody nepodařilo se zjistiti ani na místě, ani ve vyplaveninách. Zdá 
se, že tato okolnost poukazuje k tomu, že pteropodi omezují se na jistý hori¬ 
zont zářezu walbersdorfského, kde jsou dle udání Kittlova velmi hojni jak 
na druhy, tak i na individua, kdežto v jiných polohách jsou velmi řídcí. 
Pokud se ostrakodu týče, tu třeba podotknouti, že jsou na druhy ne¬ 
valně bohatý; pouze 4 druhy obyčejné v jílech jak facies badenské, tak i steina- 
brunnenské a poměrně dosti hojné na individua byly vyplaveny. 
Za to dosti hojný je hlavonožec Aturia Aturi , jak se zdá v tmavém jílu 
hojnější než ve žlutavém. 
Velmi hojny jsou ve walbersdorfském jílu rybí otolithy a otisky ryb dosti 
dobře zachované s otolithy v přirozené poloze lze tam sbírati. Dle dosavad¬ 
ních zkušeností jest tam rod Macrurus nejbohatší na druhy; ostatní rody vy¬ 
skytují se po různu, jsouce toliko jedním druhem zastoupeny. Výjimku činí 
otolithus Berycidarum , v rakousko-uherském miocaenu z otolithů nejrozšíře- 
740 
