15 
nejsi, a budiž tuto podotknuto, pro něj nej význačnější. S jeho druhy setkáváme 
se téměř na všech nalezištích jílu facies badenské a i steinabrunnenské. Význam 
otolithů pro důkladnější poznání faunistických poměrů miocaenu rakouského, 
jak mně již nyní sděliti lze, poněvadž mám z různých nalezišť miocaenních 
109 rozličných druhů k popisu připraveno, jest značný a poskytuje velmi 
mnoho zajímavého. Zde budiž ještě podotknuto, že druhy rodů Macrurus, 
Berycidarum, Merlangus omezují se na jíl hlubokého moře se zvířenou mol- 
lusků a korálů facies badenské. 
Konečně třeba připomenouti malých kulovitých trsů Níillipoi^a ramosis- 
sima dosti hojných. 
K vůli snadnějšímu porovnání rázu zvířeny walbersdorfské s hlavními 
typy rakouského miocaenu facies badenské, grundské a schlieru budiž zde 
uvedena malá přehledná tabulka, jejíž čísla v kolonně walbersdorfské udávají 
počet druhů odtud známých, v ostatních kolonnách pak vyjadřují množství 
druhů té které lokality s naším nalezištěm společných. 
x: 
c/3 
O 
C/3 
i-i 
03 
XJ 
ctí 
> 
Počet druhů společných 
£ E 
03 
i- Xí 
03 c/3 
x a 
o ctí 
C/3 £ 
03 SZ 
c/3 O 
s jílem 
£ 
'>> 
XI 
c/3 
O 
Xí 
c/3 
C 
03 
nzJ 
ctí 
X 
x: 
C/3 
O 
o 
O) 
Anthozoa. 
Lamellibranchiata . . 
Gasteropoda. 
Pisces (otolithy) . . . 
7 
26 
65 
18 
7 
10 
3 
4 
5 
2 
10 
50 
l 
6 
43 
x: 
C/3 
> 
Jtí 
C/3 
••o 
> 
o 
C/3 
~ S 
C 03 
1 
6 
42 
7 
32 
1 
O) 
>u 
ctí 
Ih 
O 
X) 
S 
xs 
03 
C 
'Ctí 
>N 
Ctí 
x: 
>u« 
>03 
C 
n 
biD 
6 
03 
Xá 
3 
40 
1 
2 
5 
29 
6 
1 
7 
19 
11 
33 
Kdyby vůbec nic jiného o naší zvířeně známo nebylo než toliko její po¬ 
měr, vyznačený množstvím druhů společných s lokalitami tuto připomenutými, 
nemohli bychom býti v pochybnostech, které skupině z nich je příbuznější. 
v 
Ze ji nepřísluší přičísti ottnangskému schlieru, toho důkazem je již okolnosť, 
že má s ním toliko 20 druhů společných. Ještě patrnější rozdíl jako mezi ní 
a ottnangskou zvířenou je mezi onou a zvířenou schlieru ostravského, s nímž 
sdílí pouze 9 druhů. Pouhé porovnání těchto čísel s oněmi, jež naznačují 
v tabulce množství společných druhů se zvířenou badenského, sooského, vós- 
lavského, mollersdorfského, boračského, lažánského a jaroměřického jílu, utvrdí 
nás v mínění, jež jsme nabyli za studia jednotlivých skupin walbersdorfské 
fauny, a sice v tom, že by bylo velmi pochybeno, kdyby při zařaďování této 
zvířeny více se dbalo tak zvaných význačných druhů než povšechného rázu 
a detailů jednotlivých její skupin. Rozhodně by pochybil, kdo by chtěl na 
základě přítomnosti druhu Pcctcn denudatus a Solenomyá Doderleini walbers- 
dorfskou zvířenu prohlásiti za identickou se zvířenou schlieru ottnangského. Ná¬ 
zor jeho by měl tu cenu, jako onen, jehož někdo nabyl přičítaje druhům 
741 
