16 
Cerithunn lignitarum a Pynila ;usticula obzvláštní důležitosť a jenž byl 
nucen vysloviti domněnku, že jíl walbersdorfský spadá do horizontu grund- 
ského. Pokud se dotýče druhů Tel lina ottnangensis a Anutina Fuchsi, je 
třeba vyčkati času, až bude dokázáno, že rozdíly, jež je dělí od druhů pří¬ 
buzných, povstaly opravdu během dob a že nebyly vyvolány fysikálními okol¬ 
nostmi lokality. Kdyby měly zmíněné již druhy a Aturia Atiiri opravdově 
té stratigrafické důležitosti, jaká jim byla přiřknuta, pak bychom byli zajisté 
před záhadou, již rozřešiti sotva kdy by se povedlo. Bylo by vůbec nepo- 
chopitelno, kterak že tyto druhy ve schlieru povždy hojné a rovněž i ve 
walbersdorfském jílu na individua bohaté tuto toliko se zvířenou facies baden- 
ské přicházejí, nikoliv s onou pro schlier charakteristickou. 
Z toho ze všeho přirozeně následuje, že správné je, přičtena-li bude zvířena 
walbersdorfská nejbližšímu sousedstvu facies badenské, od jejíž zvířen ji toliko 
přítomnost’ oněch druhů a jich individuelní hojnosť oddaluje, vtiskujíc ji, chceme li 
tomu — na jakés střední stanovisko. Na věci samé se rozhodně ničeho nezmění, 
označena-li bude jako zvířena z elementů jílů badenských a schlieru smíšená, 
anebo poj měno vána-li bude zvířenou přechodní. Správné by však rozhodně ne¬ 
bylo, kdybychom ji chtěli zařaditi do obvodu typu ottnangského schlieru. Kdo 
by přece tak učinil, doznal by tím, že přisuzuje tak zvaným významným druhům 
větší váhu, než povšechné povaze a rázu jednotlivých součástek zvířeny vůbec. 
Neméně jest zajímavý poměr této zvířeny ku grundské. Jednak značný 
počet shodných a společných druhů, jednak hojnosť těchto činí ji úvahy 
v 
hodnou. Ze shoda mezi nimi je, popříti nelze, nikoliv však toho dosahu, aby 
na její základě mohlo býti souzeno, že jíl walbersdorfský náleží horizontu 
grundskému. V naprostém odporu s tímto soudem jest ráz zvířeny korálové, 
trsovými druhy zastoupené, který tvoří její podklad, kdežto naproti tomu ojedinělí 
koráli docela do pozadí jsou zatlačeni. Co platí o korálech platí i o gasteropodech, 
lamellibranchiátech a mikrofauně. Shledáme sice jednotlivé grundské druhy 
společné zvířeně walbersdorfské, nikoliv celkový ráz, který je od této nápadně 
odchylným. 
Poznámky k tabulkám na stranách následujících. V kolonně badenského, sooského, 
vóslavského a mollersdorfského jílu vepsaná čísla kromě v závorkách jsou vypsána ze 
seznamu známé a důležité práce dvorního rady D. Stura: Beitráge zur Kenntniss der 
stratigraphischen Verháltnisse der marinen Stufe des Wiener Beckens. Jahrb. d. k. k. 
geolog. Reichsanst. 1870. Seznam zvířeny ostravského jílu jest uveden dle E. Kittla: Die 
Miocaenablagerungen des Ostrauer Karliner Steinkohlenrevires und deren Fauna. Annal. 
des k. k. Hofmuseums in Wien 1877, schlieru ottnangského dle dra. R. Hoernese: Die 
Fauna des Schliers von Ottnang. Jahrb. d. k. k. geol. Reichsanst. 1875. str. 392, — jílu 
boračského, lažánského, jaroměřického a grundského písku dle materiálu chovaného v pa- 
laeontologických sbírkách říšského geolog, ústavu vídeňského. 
') Dle materiálu sbírek c. k. říšského geologického ústavu vídeňského. 
2 ) Dle M. Hoernesa. Die fossilen Mollusken des Tertiár-Beckens von Wien I. a II. díl. 
3 ) Dle R. Hoernesa a Auingra. Die Gasteropoden der Meeresablagerungen der I. u. II. 
Mediteranstufe. 1 — 7. svazek. 
4 ) Dle A. Rzehaka. Erláuterungen zur geolog. Kartě der Umgeburg von Brunn, vydané 
A. Makowskym a A, Rzehakem, 
742 
