Klíčení a první rozvoj mladých rostlinek hruštic ( Pirolaceae ) jest posud ne¬ 
známým, ačkoli poznání jeho mohlo by býti v mnohém ohledu zajímavým, neboť 
hruštice jsou humosní, aspoň z polovice saprofytické rostliny a semenem svým 
upomínají na zárazy, vstavače a jiné parasity neb saprofyty. Již po několik 
let činil jsem pokusy, abych vypátral poblíž kolonií hruštic (. Pirola secunda , 
minor, chlorantJia , rotundifolia) mladé roční rostlinky, neb individua právě vy- 
klíčilá. Marné však bylo mé pátrání, vše, co jsem nalezl, byly již kolikaleté 
rostliny, pod zemí tenkými oddenky daleko rozlezlými mezi sebou vesměs 
spojené. Zdá se, že hruštice vůbec jsou odkázány na rozmnožování nepohlavní 
a že ze semene jen vzácně kdy nové individuum zrodí se k životu. Z té pří¬ 
činy mnohé druhy hruštic sice houževnatě po léta vytrvávají na svých stano¬ 
viskách, ale sotva odtud do blízkého okolí se rozšiřují. Zvláštní v tom ohledu 
má život Pirola secunda , jejíž bílé, provázkovité oddenky rozlízají se v lesní 
prsti na mnoho metrů daleko, takže všechna individua, jež v lese kolem sebe 
vidíme, jsou spojena podzemními oddenky a z těchto jen vegetativně povstala. 
V červenci tohoto roku podařilo se mně aspoň poněkud nahlédnouti v ta¬ 
jemný život jedné z nej úhlednějších hruštic, totiž jednokvítku ( Monesis grandi- 
v 
flora). V lesích za Rožmitálem a u Cekanic nalezl jsem Monesis u velkém 
množství, a to nejen v kvetoucím, ale i sterilním stavu. Mezi sterilními individuy 
bylo mnoho přeútlých v prvním patrně věku. Opatrně odnesl jsem tyto i s prstí 
a doma co nej pečlivěji očišťoval prsť — čistý to humus ze zetlelých částí rost¬ 
linných — od kořínků a oddenků. 
Poměry biologické podzemních, mnohonásobně rozvětvených, nitkám 
teninkým podobných podzemních kořínků jsou u Monesis nejvýš zajímavé. 
Na obr. 1. máme v přirozené velikosti mladou rostlinu i s celým podzemním 
kořáním. Celá podzemní kořenovitá čásť jest mnohonásobně rozvětvena, a sice 
tak, že sotva kde znáti začátek neb konec hlavních větví. Všechny, starší i nej¬ 
tenčí slabounké větve jsou obaleny pavučinatým vlášením kořenovým, takže 
patrno, že všechny stejnou funkci kořenů saprofytických zastávají. Vlášení 
kořenové jest téměř srostlé s jehličím, větévkami, listím a jinými zetlelými 
částmi rostlinnými. Na žádné větevce popsaných právě kořenů není nikde anj 
stopy po šupinkách neb jakýchkoliv přeměněných, třeba i zakrsalých tvarech 
listových. Ano, ani tam, kde nad zem kolmo vyrůstají (obr. 1 . a,b) listnaté 
1 * 
801 
