5 
nikají zde u Monesis nadzemní osy sem a tam zcela nepravidelně z pod¬ 
zemních »oddenků«. Ano někdy se stává, že hned blízko osy kolmé a 
kořenem na basi opatřené (obr. 2. a) vyrůstá druhá kolmá osa (obr. 2. b) 
bez kořene basalního. Kdežto u jiných hruštic basalní kořen vyniká vždy 
nad úžlabním pupenem, vyniká u Monesis sice na téže větvi obyčejně také 
buď jen v právo, bud jen v levo, ale také i v právo i v levo, jakž na obr. 1. 
jest naznačeno. Ostatně mnohé kolmé osy Monesis nemají vůbec žádných 
basalních kořenů (obr. 3.), což u jiných hruštic nebývá. Tak vyškytají se 
i případy, kde vedle basalního kořene vyroste ještě druhý a třetí kolem base 
lodyžky, takže tato sedí na uzlu více kořenů (obr. 7.). 
Postranní větve kořenů Monesis vyrůstají endogenně. A kolmé osy listnaté 
vyrůstají z » oddenků « rovněž endogenně. Na basi jich zcela zřetelně vidíme, 
jak obaleny jsou kolkolem pošvičkou vrchní vrstvy kořenové (obr. 2., 3., 4.). 
Jedno dalo by se zde namítnouti: zdánlivá pošvička je snad rudimentem 
šupiny, která u jiných hruštic skutečně kolkolem basi úžlabní větve objímá. 
Může tak býti, toť nelze upírati, ale důkazu tu pro výklad ten posud není, a 
dle našeho náhledu držeti se tu třeba toho, co skutečně pozorujeme. Ona 
pošvička ostatně jestu Monesis pod kolmou lodyžkou docela stejná jako pod 
kořenem, který hned vedle vyniká. Pak, jak už řečeno, jsou kolmé lodyžky 
úplně nepravidelně a jen na vrchní straně na »oddencích« roztroušeny. Nikde 
není posviěek bez kolmých lodyh; u oddenků ostatních hruštic viděti lze ale 
šupiny, které brzo nesou, brzo nenesou v úžlabí postranní osu. Konečně 
i kdybychom hlavní větev c na obr. 1. považovali za pravý oddenek, který 
také nese rudimenty v podobě pošviček pod kolmou osou nemůže pak 
kořen d nésti šupinu pošvičkovou pod osou b\ protože jest to skutečný kořen 
a nikoliv osa, která šupiny nésti může. 
Dle uvedených posud okolností staví se nám »oddenky« Monesis do 
zvláštního světla. Funkcí biologickou jsou ovšem kořenem, ale tím, že osy 
listnaté rodí, jsou oddenkem pravým, oddenkem bez konce a začátku ve 
smyslu morfologickém. Bohužel, že neznámo jest klíčení přímo ze semene, 
ale vyklíčivší a vzrostlé těleso ze semene má podobu nepravidelně rozvětve¬ 
ných, nezelených, saprofyticky žijících vlakének. Takováto vlakénka nalézají se 
v prsti v okolí zelených rostlinek Monesis dosti často, jakž jsem se bedlivým 
vypíráním a rozbíráním humusu přesvědčil. Na obr. 5., 8 jest v přirozené 
velikosti podáno podobné vláknité individuum. Na jiných pak často jsem na¬ 
lezl, že na některých větvích již vyrůstají kolmé lodyhy (obr. 6 a). 
Na celém vláknitém »oddenků« skutečně nesnadno říci, kde by byl 
začátek a kde konec, nebo kde jest hlavní osa a kde vedlejší a postranní. 
Všechny větve se stejnoměrně rozdělují ve všech směrech a i nejsilnější z nich 
přecházejí v teninké vláknoví. Z toho důvodu také nedají se »oddenky« Mo¬ 
nesis s oddenky hruštic srovnávati. 
Celé vláknité podzemní kořání rodu Monesis jest dle všeho první, mladé 
stadium rostliny. V ohledu morfologickém dá se do jisté míry srovnati s prvo- 
klíěky (prothallium) cévnatých tajnosnubných. Saprofytické prvoklíčky plavuní 
a řádu Ophioglossaceae jsou životem totéž a kdyby v nich neodbýval se akt 
803 
