8 
nedá se tudíž vlastně ani s rodem Monesis srovnávati, neboť máme zde v nor¬ 
málním stavu rostlinu listnat ou anadzemní šlahouny ženoucí, která někdy na 
kořenu vytvoří adventivní pupen. Zde jest tedy nejvýš patrno, co jest lodyhou, 
šlahounem a kořenem, a zcela patrno, že kořenové pupeny jsou jen nahodilé, 
adventivní a z pravých kořenů povstalé. 
Poněkud jinak má se to u druhu Linaria vulgaris , s nímž úplně se 
v tom ohledu shoduje Rumex Acetosella. Bylina tato tvoří podzemní dlouhé, 
daleko plazivé kořeny (obr. 9.), na nichž v řadách neb jednotlivě vyrůstají 
kolmé, dole šupinky nesoucí listnaté a kvetoucí lodyhy. Na basi zcela zřejmě 
vidíme obalnou pošvičku — vznikajíť endogenně z vnitřní vrstvy pletiva koře¬ 
nového. Tyto kořeny jeví se nám v každém ohledu jako pravé kořeny; mají 
vlášení kořenové, čepičky kořenové a rozvětvují se postupně až v nejjemnější 
v 
tenounké kořínky. Často se i stává, že sám konec větévky kořenové přemění 
se v pupen a vyroste v kolmou lodyhu. Srovnáme-li případ tento s rodem 
Monesis , shledáme, že i u Linarie jako u Monesis endogenně na dlouhých, 
jako oddenkové šlahouny plazivých kořenech pupeny a lodyhy se tvoří, a že 
hlavně tímto způsobem rozmnožování individuelní se děje. U Linarie zřejmě 
vidíme, že tu jsou pravé kořeny, a chtěli-li bychom v souhlas uvésti i rod 
Monesis, nutno by bylo přijmouti, že i u Monesis jsou pravé kořeny s adven- 
tivnými pupeny. 
Avšak rozdíl pupenonosných kořenů Linarie a Monesis jest přec jen 
veliký. U Linarie přecházejí lodyhy z vyklíčení povstalé v kořen pozvolna, 
takže (obr. 10 ) čásť a—b jest skutečně podzemním oddenkem neb osou, která 
má své šupiny a úžlabní pupeny a která nemá vlášení kořenového, a čásť 
b — c, která má vlášení kořenové, nemá šupinek a jest prvým kořenem hlavním. 
Ale již na tomto kořenu vznikají endogenně pupeny jako na ose b. Zde tedy 
přechází lodyha v kořen, který převzal funkci podzemních oddenků. Jest to 
zvláštnost biologická, která ale morfologický význam kořene nijak nezatemňuje. 
Jinde u bylin opačně přejímají pravé oddenky funkci kořenovou oděny jsouce 
vlášením kořenovým, jak už vzpomenuto u Mercurialis perennis ; Equisetům 
arvense a j. 
»Kořeny« rodu Monesis jsou ale daleko od kořenů Linarie rozdílný. Zde 
nikde nevidíme, že by pravá osa třeba v podobě oddenku šupinatého pře¬ 
cházela v kořen. »Kořen« tu jest ostře oddělen od osy kolmé. Zde nikde není 
mladé rostlinky, jež by vůbec pravý hlavní kořen tvořila. Nikde není kolmé 
šupinaté a listnaté lodyhy, z níz by kořeny vznikaly. Lodyhy tu vesměs vzni¬ 
kají na kořenech. U příbuzných druhů rodu Pirola skutečně máme pravé šu¬ 
pinaté oddenky plazivé, na nichž pravé postranní kořeny vyrůstají. Toho ale 
u rodu Monesis nikde není. Irmisch , výtečný a samostatně myslící morfolog, 
již roku 1855 (Flora) rod Pirola i Monesis ohledával a »oddenky« rodu Mo¬ 
nesis za podivuhodné a od ostatních hruštic rozdílné nazval. Přec ale je jen 
za kořeny s adventivními pupeny prohlásil. On s důrazem podotýká, že pravá 
lodyžka Monesis nemá nikdy vedlejší kořeny a nikdy postranní šupinové pu¬ 
peny, kterými by mohla perennovati, že tudíž životem svým jen na kořeny, 
z nichž vznikla, jest vázána. Lituje rovněž, že mu ani klíčení, ani mladé roční 
806 
