Zprávy o rozvětvování rhizomů a lodyh cévnatých tajnosnubných, o po¬ 
měru jejich větví pobočních k osám mateřským a k nejbližším listům, výklady 
o tak zvaných adventivných pupenech jsou ve spisech a knihách různých autorů 
tak rozmanité, nestejné a z velikého dílu si odporující, že již od delší doby bylo 
mým přáním, co možno vlastním názorem o tomto zajímavém thematu se 
pouěiti a soustavný přehled si utvořiti. Roku 1890 uveřejnil jsem již v tom 
smyslu pojednání »0 morfologii rhizomů kapradin* ve zprávách král. české 
společnosti nauk a studia svá v následujících letech rozšířil jsem nejen na jiné 
kapradiny, ale i na všechny cévnaté tajnosnubné, které mně byly v živém 
stavu přístupny. Bohužel, že většina těchto jest domovem v teplích zemích, 
takže morfologická studia hlavně jen na sklenníkový materiál v tom ohledu 
nutno omezovati. Výsledky badání těchto dovoluji si v následujícím sestaviti. 
U rostlin jevnosnubných vůbec děje se rozvětvování os dle stálých přísných 
zákonů, poměr poboční osy k mateřské a k mateřskému listu jest co nej¬ 
určitěji vyznačen. Pupeny pak a prýty adventivné rozeznáváme tu lehce v každém 
případě od prýtů normálných či zákonných. Cévnaté tajnosnubné tvoří přechod 
od nižších tajnosnubných, jmenovitě mechů, ku jevnosnubným. Pravíť se, že 
cévnaté tajnosnubné mají již jako jevnosnubné rozlišeno tělo své v pravé ko¬ 
řeny, pravou lodyhu či kmen neb osu a v pravé listy. A anatomické složení 
mnohých, zvláště vyhynulých typů dokonalostí svou na roveň dochází s nej¬ 
dokonalejšími jevnosnubnými. Z těchto tudíž okolností dalo by se skoro sou- 
diti, že i pomnožování os cévnatých tajnosnubných podobné neb stejné bude 
v 
jako u jevnosnubných. Skoda jen, že nám během věků právě z řady nejdoko¬ 
naleji vyvinutých cévnatých tajnosnubných a na druhé straně z řady nejníže 
organisovaných nahosemenných během věků tolik členů vypadalo, že srovná¬ 
vací studia o souvislosti těchto typů v každém ohledu s mnohými nesnázemi 
musí se potkávati. 
Rozvětvování kapradin i jiných cévnatých tajnosnubných děje se dle autorů 
brzo monopodialně, brzo dichotomicky. U mnohého druhu praví jedni, že dělí 
se monopodialně, druzí dichotomicky. Takové nesrovnalosti v udávání autorů 
nalézáme ku př. zhusta v rodech Lycopodium a Selaginella. Protože většina 
autorů klade velikou váhu na vývin anatomický, nesnadno pak správně vy- 
měřiti pojem pravé dichotomie. Celkem měla by se rozuměti pravá dichotomie 
jen v tom případě, kde na vzrostném vrcholu rozdělením bud jediné buňky 
1 * 
813 
