10 
co druhý v směru osy staré dále vzrůstal, zakrněl, odpočinul, tím dostal se 
stranou a teprv později pod vrcholem již co postranní úd se ve poboční vě¬ 
tévku vytvořil. K tomu domnění nás tudíž opravňují přechody. 
Vlastně ani monopodium není taková hlavní osa, která poboční větve 
tvoří, přijímáme-li, že vesměs jest platnou dichotomie. Poněvadž totiž se skládá 
z postupně rozdělených vidlic, jest pak sympodiem. Toto sympodium zvlášť 
dobře vyznačeno u mnohých Selaginell, kde střední osa tvoří jakýsi kmen neb 
žebro a ostatní poboční čepel neb korunu a kde všude pravá dichotomie se 
objevuje. Zde jest tudíž sympodium v skutečnosti, u Lycopodium clavatum a j. 
je nutno theoreticky předpokládati. 
Vysoce zajímavo jest, s jakou pravidelností se objevuje nadvidličný list 
(obr. 8. tab. I. ví) při čtyrřadém postavení. Někdy bývá ještě druhý, tomu 
vstříčný, na druhé straně. Jakmile se čtyrřadé postavení přemění a přechází 
do spiralního, ihned také zmizí list ze svého postavení nadvidličného. Tak 
máme ku př. u Lycopodium complanatum čtyry řady decussirovaných listů 
(obr. 5. tab. II.), z nichž dvě poboční větší, břišní dvě menší jsou. List m ovšem 
zcela geometricky padne do roviny úhel dichotomie půlící. Rozestoupí-li se ale 
střední řada malých lístků ve dvě, čili, nabývá-li čtyrřadé postavení pomalu tvaru 
postavení spiralního, ihned přestávají býti také poboční lístky vstříčnými, 
a nadvidličný list zmizí ze svého stanoviska, jakž ku př. věrně provedeno na 
včtevce obr. 6. tab. II. 
Avšak ani v tomto případě, ani v předešlém nelze mluviti o souvislosti 
některé větve s listem nadvidličným. V přestaveném pořadí listů obr. 6. jsem 
prohlížel i nadzemní i podzemní větve tohoto druhu plavuně ve stu případech, 
ale nikde nemožno nalézti zřetelně případ, kde by některá větev vynikala 
z úžlabí některého listu. Opak toho ale přece u některých autorů nalézáme, 
což zajisté nepochopitelno. 
Vyobrazené větévky Lycopodium complanatum habituelně neobyčejně se 
podobají větévkám mnohých cypřišovitých, kdež všechno stejně přichází, jenže 
větévky zdánlivě dichotomické vyrůstají tu z úžlabí listu po straně hlavní osy 
a mají na basi první dvě šupinky transversálně postaveny k mediáně. Kdo by 
chtěl o stejnosti větvení os jmenované plavuně mluviti s větvením dvoudělož- 
ných, nechť vezme ku porovnání nějaký Libocedrus neb p. a převeliký rozdíl 
mezi oběma nalezne ihned. 
Kořeny vyrůstají buď po celé délce větví plavuňovitých (. Lycopodium in- 
undatum obr. 2. tab. II., a j.), nebo jen nad vidlicí něco výše nad listem nad¬ 
vidličným (obr. 8, tab. I.). Tento poslední případ se vyskýtá zpravidla tam, 
kde stojí nad dichotomií list nadvidličný, ano stává se někdy, že vyrůstá nad 
i pod vidlicí po kořenu. Podivuhodné jsou kořeny některých exotických Sela¬ 
ginell (S. Martensii a j.), kde na kolmé, stromkům podobné rostlině vyrůstají 
nad dichotomií tlusté, kolmo dolů svislé kořeny, jež vznikají exogenně a teprv 
když byly vnikly do země, vypustí pravý endogenní kořen podzemní. Také 
prý na těchto nadzemních »kořenech« pozorovány lístky jako na větvích. Sám 
820 
