15 
hustou huninou vlášení kořenového — přijímajíť také částečně funkci kořenů 
pravých. Jsou-li oddenky v mokré půdě nebo dostanou-li se do vody, mizívá 
na nich hunina kořenová. 
Někdy jsou články silně zkráceny a v kulaté hlízky zakulaceny. Na hlíz- 
kách těch není ale nic zvláštního. Jsou dole objaty malinkou pošvičkou a na 
konci opatřeny ostrým pupencem, z něhož mohou vyrůsti v novou rostlinu. 
Pod kvetoucí osou vycházejí po stranách obyčejně osy zelené, vegetativné 
Obyčejně objevování se jich jest ojedinělé, ale zhusta pozorujeme, že jsou obě' 
zelené větve vstříčné, ano, následují-li ve dvou odstavcích, vstříčné a decussiro- 
vané (obr. 1. tab. I.). Někdy tvoří také přesleny trojčetné. 
Větvení toto má ráz dichasia vyšších jevnosnubných. Osa konečná nese 
při tom zbytky po uschlé a odumřelé ose plodní neb vegetativní. S dichotomií 
plavuňovitých ovšem toto větvení nelze porovnávati. 
Jak na oddencích tak na osách nadzemních a jejich větvích vynikají po¬ 
stranní větve postupně monopodialně v přeslenech v rozličném počtu — nej¬ 
častěji ovšem v čísle n 3. Poboční osy, jak známo, zdánlivě vyrážejí pod pochvou 
listovou, pronikají ji, jak z mladého stadia zřetelno. Jinak ale padnou všude 
a vesměs určitě mezi žebra či zuby pochvy, neboli mezi listy. Máme zde tudíž 
opět kryptogamické postavení mezilistové. V případě, že vyhánějí jen dvě poboční 
osy (obr. 2. tab. I.), staví se tyto zpravidla do půlícího průměru osy hlavní 
a první list pochvy, jsou-li tři takové, jest k ose hlavní adossirován. Je-li první 
pochva na poboční ose vícezubá, nedá se žádné určité postavení její zubů 
vzhledem k hlavní ose vyznačiti. 
O tom, že větvení přesliček děje se zákonitě monopodialně v přeslenech, 
nelze pochybovati, a jsou proto přesličky v tom ohledu velmi odchylný od 
ostatních cévnatých tajnosnubných. Vzdor tomu s těmito mají ještě tu známku 
společnou: poboční osy nevynikají z úžlabí nijakého listu, nýbrž nalézají se 
opět mezi listy. Dle vzoru dříve u jiných cévnatých tajnosnubných provedeného 
měl by padnouti list pochvy přesličkové do roviny, která půlí úhel, který 
svírá hlavní osa a větev poboční. Na schématu obr. 15. tab. I. měl by pů¬ 
vodně padnouti zub pochvy do přímky cb , protože ale větve poboční i listy 
jsou sestaveny do přeslenu, musí se dle zákona souměrnosti a nejlepší výhody 
získání místa rozestaviti na obvodu tak, že tvoří střídavě úhel 36 %. Následkem 
toho odchýlí se list a z polohy cb o úhel a do polohy om . 
Celou věc mysliti si třeba asi tak, že by přeslen obr. 15. tab. I. byl roztažen 
do spirály a pochva listová rozdělila se na tolik listů, co jest zubů na ní, 
musily by listy jednotlivé padnouti do přímky půlící úhel hlavní osy s do¬ 
tyčnou osou poboční. Zkrátí-li se nyní ale spirala šestilistá do šestilistého 
přeslenu, musily by listy nyní padnouti těsně vedle větevek, totiž list a do 
přímky cb k větevce p. Zákon výhodného postavení toho ale nepřipouští, 
a proto staví se list do největší prostory, tedy do prostřed mezi větévky pn 
čili do postavení om. 
v 
Ze zde přijímáme listy nadvidličné, činíme tak z analogie k ostatním cév¬ 
natým tajnosnubným, kde všude, kde poboční větve počtem i místem k urči- 
825 
