16 
tému listu jsou vázány, list tento staví se do polohy nadvidličné. V tom ohledu 
nutno by bylo také u rodu Salvinia postavení větví pobočních a listů dle vzoru 
Equisctum vykládati. 
Rozhlédneme-li se nyní po všem tom, co jsme o větvení os cévnatých 
tajnosnubných pověděli, shledáme, že zcela dobře dá se tu stanoviti jednotný 
zákon, dle kterého větvení ono se děje. Vysloviti se dá asi takto: Osy cév¬ 
natých tajnosnubných nejsou, rozčleněny listy, nýbrž jeví se jako jednolitý celek, 
kteiý kdekoliv bez ohledu na listy múze se děli ti neb postranní větve vytvořo - 
váti. Větvení toto nabývá v jednom smíru tvaru dichotomie , ěím více obě 
rozdělené větve v každém ohledu jsou si rovny, na druhé straně monopodia, 
ěím více obě větve v každém ohledu jsou si nerovný. Jsou-li větve sprovázeny 
určitým tistem, padne tento do roviny pídící úhel vidlice. 
Tento zákon větvení cévnatých tajnosnubných vyloží nám všechny případy 
větvení v oddělení těchto rostlin, kdežto ti, kteří chtějí větvení cévnatých tajno¬ 
snubných uvésti na zákony vyšších jevnosnubných, většinu případů vyložiti vůbec 
nedovedou, a u těch, které takto vykládají, různých hypothes a oklik upotřebo- 
vati jsou nuceni. Ti, kdož chtějí sváděti poboční větve do úžlabí listů, čili 
uváděti větve v závislost od listů, ti snaží se patrně v jedno uvésti vegetativní 
rozvoj těla cévnatých tajnosnubných s vegetativním rozvojem těla jevno¬ 
snubných. 
Dle našeho výkladu dělí se osy cévnatých pouze a jedině dle způsobu 
tajnosnubných buněčných a s jevnosnubnými v tom ohledu nemají praničeho 
společného. 
Toto poslední třeba ještě blíže objasniti. Známo, že každá rostlina jevno- 
snubná skládá se vlastně z tolika článků, kolik jest listů. Prodlužování os děje 
se vegetačními vrcholy, rozvětvování děje se ale všude jen a toliko z vegetač¬ 
ních bodů jednotlivých článků, které nalézají se v úžlabí listů. Podpůrné či 
matečné listy tyto zaujímají pak pro určité typy zákonité postavení vzhledem 
k úžlabní větvi a její prvním listům. Normální větve poboční (tedy není tu 
ohled brán na větve adventivné) nemohou proto nikdy mezi listy vzniknouti. 
Rovněž nemožná jest z toho ohledu u jevnosnubných pravá dichotomie, jakou 
máme u tajnosnubných bez orientace k podpůrnému listu. Kdežto u cévnatých 
tajnosnubných děje se vidlení, po případě dichotomie (tedy ať jsou obě vidlice 
stejné nebo nestejné), dle vzoru obr. 16., 17. tab. I. vzhledem ku listu, který 
ji sprovází, padne list vidliční u jevnosnubných pod jednu větev, či do mediány. 
Ještě častěji tu máme ovšem dvě poboční vidlice a tedy dva listy v mediáně. 
Pravá kryptogamická dichotomie u jevnosnubných vůbec se nevyskýtá, 
nebo jen abnormálně ve vzácných případech. Tak dělívají se ku př. úponky 
rév a tykví neb samčí květy konifer; podobně uvádějí se případy u bylin 
Vallisneria a Hydrocharis 
Tím více ale rozšířeno jest dichotomické dělení mezi tajnosnubnými. Dělíť 
se tu dichotomicky v různých skupinách rostlin nejen stélky, osy a větve, ale 
velmi často vídáme v abnormních případech dělené listy neb aspoň části listů 
úplně dle vzoru dichotomie. Tak známy jsou monstrosní listy mnohých kapradin, 
826 
