17 
jichž úkrojky vesměs dichotomicky se rozdělují. Na obr. 2. tab. II. jest vy¬ 
kreslen list Pilularie, jenž se až k basi ve dvě rozdělil. Lístky čepele u Mar- 
silie zhusta jsou ve dvě vykrojeny neb i docela rozděleny, a v jednom případě 
nalezl jsem i list nadvidličný u Selaginelly úplně ve dví rozdělený. 
Tato náklonnost cévnatých tajnosnubných k dichotomickému dělení vy¬ 
slovena jest nejvíce u plavuňovitých, kde i kořeny dichotomicky se větví. 
Vznikání pobočních os u jevnosnubných vázáno jest tedy na úžlabí. A tu 
pak zcela přirozeno, že poboční větve postupně od vrcholku ku dolejšku se 
vyvinují a tudíž v základě vesměs monopodium představují. 
Monopodium v tomto smyslu provedeno mezi tajnosnubnými jen u pře- 
sliček, u všech ostatních jest více méně nepravidelné. Na hlavní ose ku př. 
rhizomu kapradiny vznikají sice postranně poboční větve, takže má pak celek 
také ráz monopodia. Ale větve tyto nevznikají vždycky dle stáří v pořadí od 
vrcholu k basi hlavní osy, nýbrž vytvořují se často nestejně brzo výše, brzo 
níže na ose hlavní. Jindy ovšem bývá provedena také tu určitá pravidelnost. 
Dle našeho výkladu o morfologii os cévnatých tajnosnubných snadno po¬ 
chopíme také rozmnožovací pupeny plavuně Lycopodium Selago nebo tak 
zvané adventivní větve Struthiopteris, Nephrolepis , Pte7'is aquilina atd. Protože 
může osa kapradiny neb plavuně na povrchu svém kdekoliv vyrůsti v poboční 
větev bez ohledu na listy, tož stává se tak skutečně v podobě malinkých po¬ 
bočních os či pupenů Lycopodium Selago a u Struthiopteris jsou poboční 
větve oddenkové normální větve poboční na ose hlavní. 
Pravili jsme, že větvení os jevnosnubných nedá se s větvením cévnatých 
tajnosnubných porovnávati, za to ale jest větvení stélky buněčných tajnosnub¬ 
ných úplně stejné. Již u řas, jmenovitě chaluh a ruduch, nalézáme stélky pra¬ 
videlně dichotomicky dělené. Vedle toho všude vidíme, že stélky děliti se 
mohou na všech místech svého povrchu třeba bez všech pravidel. U parožnatek 
(Characeae ) máme naopak provedeno monopodium přesliček. Dělení mechů 
jatrovkovitých jest totožné s dělením os plavuňovitých. 
O jedno mají ale cévnaté tajnosnubné v ohledu morfologickém více než 
kterékoliv tajnosnubné buněčné. Osa cévnatých tajnosnubných větví se sice 
jako stélka buněčných tajnosnubných, ale nese pravé listy, které dle určitých 
pravidel na ose jsou rozestaveny- Stélky buněčných tajnosnubných jsou ale 
bezlisté, neboť to, co se u mechů listy nazývá, není morfologicky totožné 
s listy vyšších rostlin. Stélka mechů jest první pohlavní generace rovná pro- 
thalliu kapradin. 
Listy mechů jsou proto listy první generace, abychom řekli prvoklíčků, 
kdežto listy kapradin jsou listy druhé generace z prvoklíčků vzniklé. Ostatně 
i anatomie i tvar listů mechů listnatých v ničem se neshoduje s listy vyšších 
rostlin. Listy mechů jsou hodnoty pouhých emergencí stélkových, pravým listem 
morfologickým u mechů jest pohlavním aktem zplozená tobolka výtrusná. 
Listy cévnatých tajnosnubných jsou tudíž stejný s listy jevnosnubných, 
osy však chovají se stejně jako stélky tajnosnubných buněčných. V této věci 
Rozpravy: Ročník I. Třída II. Číslo 40. 2 
827 
