5 
duše, dílem však dvakráte zpeřené neb zpeřenosečné. Lístky mají velmi ne¬ 
pravidelný tvar s krajem všelijak vyštěrbeným, tvoří jenom částečně normální 
plochou čepel, opatřenou patřičnou svrchní a spodní stranou, totiž rubem 
a lícem, a vybíhají zhusta v dlouhý, úzce čárkovitý a oblý, kolkolem povahou 
rubovou se vyznačující konečný díl. Rub a líc poznají se snadno dle toho, že 
jest líc barvy sytě, ano tmavě zelené, rub pak mdle bledě zelené. Největší 
a právě charakteristická zvláštnost těchto lístků však záleží v tom, že morfo- 
logický kraj listový, dělící rub od líce, na různých místech čepele nalézá se 
jako pošinutý aneb zvrácený na stranu hoření, takže tam líc nezaujímá celou 
šířku listu. Rub na těchto místech sahá více méně daleko a hluboko do ho¬ 
ření strany listové. Vyhlíží to tak, jakoby kraj listu vyštěrbený ohrnut byl na 
stranu hořejší a na ní jako přirostlý neb přišitý, pročež tyto listy náležejí do 
kategorie tak zvaných listů šitých (genáhte Blátter). 
Jsou několikeré způsoby těchto šitých listů: ty, o nichž vedeme řeč, vy¬ 
značují se právě ohrnutím a »přišitím« kraje listového na stranu hoření, a sice 
buď se stran neb shora, nikdy ne z dolejška čepele. Nikdy nebývá kraj lístku 
na celé délce své ohrnut a přišit, nýbrž pouze sem tam na různých místech, ne¬ 
stejně hluboko do líce; tam, kde čepel jest široce vyvinuta, jako v obr. 1., 7. a 11., 
zaujímá šitý kraj toliko malou část celé šířky. Shora vniká rub ohrnutý někdy 
dlouhým chobotem do líce hořejší strany, jak na obr. 1. a 7. Čepel jest tu 
jako rozdělena v ušty neb laloky, které však nejsou ani zcela ploché, ani 
mezi sebou volné, nýbrž kraji proti sobě hledícími k líci ohrnuty a v této 
poloze rubem svým jako srostlými neb sešitými se býti zdají. Tam, kde čepel 
jest poměrně úzká a oba kraje ohrnuty a šity, zbývá mezi těmito pouze 
uzounký žlábkovitý proužek lícní strany, jako místy na obr. 9. a 10. Místy 
se sblížené ohrnuté kraje spojují, takže ani rýha lícní mezi nimi nezbude, tu 
pak obdává rub kolkolem celý povrch listů. Na některých lístkách se kraje 
opětně spojují a opět rozcházejí, což způsobuje vzhled velmi zvláštní, jelikož 
pak líc listu na několik částí nad sebou stojících jest rozdělen, mezi nimiž 
jsou nTsta súžená, bezlícná, na jejichž povrchu kolkolem pouze rub se vy¬ 
vinul, což viděli na obr. 4., 5., 10., 12., 13. Někdy jest podélný pruh, ve 
kterém kraje listové jsou splynulé, ještě jemnou čarou naznačen, jak na obr. 4., 
10. a 12. Velmi zhusta vybíhají lístky ve dlouhý, úzký, nitkovitý konec, jehož 
povrch má veskrze povahu rubu (obr. 1., 3., 9., 10., 11.), a také tu pozorujeme 
nezřídka jemnou čáru od spojených krajů níže ležícího líce po něm nějaký 
kus cesty vzhůru se táhnoucí (obr. 9., 10.). Někdy se na konci nitkovité za- 
končeniny vytvořil opět velmi úzký pruh lícní, jako na obr. 6., 10., 12. Je-li 
zároveň dolejší čásť lístku úplně ploše rozložena a od žebrovitého konce ostře 
oddělena, jako na obr. 6., zdá se, jakoby toto žebro vynikalo ze zadu ploché 
nická odrůda má sice z části úkrojky úzké a dlouhé, z části ale také dosti široké a ploché; 
ale v tom nezáleží charakteristická její známka, nýbrž v tom, že náležejí mezi tak zvané 
listy šité, kterýžto znak řečení dendrologové při odrůdě linearis neuvádějí. Poněvadž pak 
netoliko jednotlivé, nýbrž veškeré listy téhož kře šité kraje mají, máme tu zajisté zvláštní 
odrůdu před sebou, kterou, protože jest patrně posud neznáma, nazval jsem var. inversa , 
podle krajů k líci obrácených. Možná ovšem, že povstala odrůda tato z odr. linearis. 
837 
