O phyllokladiích rodu Danaě. 
Rody Asparagus , Myrsiphyllum , Ruscus , Semele a Danďc jsou památný 
vytvořováním tak zvaných phylloklďdií. Listy mají z pravidla podobu blanitých, 
malých, nezelených šupin, které obalují dole basi lodyhy a nahoře podporují 
větve. V úžlabí jich sedí také zelené, listům docela podobné osy či kladodie. 
U rodu Asparagus jsou kladodie podoby jehlicovité a u větším počtu 
spojeny ve svazeček, vynikající z úžlabí listenu šupinovitého. Již r. 1845 správně 
poukázal Wydlcr k tomu, že jehlice tyto tvoří svým sestavením dvojitý vijan, 
jehož první jehlice bývá také zastoupena prodlouženou větví. Že zdánlivé 
zelené jehlice zde nejsou listy, nýbrž osami, plyne nejen z jich postavení 
vzhledem k matečné ose a skutečnému listu mateřskému, ale i z té okolnosti, 
že první z jehlic nesou skutečně co osy na konci květy. O významu zelených 
jehlic chřestu není tudíž žádné pochybnosti. 
Rod Myrsiphyllum spojují mnozí také s rodem Asparagus. Liší se hlavně 
od tohoto tím, že úžlabní kladodium má tvar plochého, širokého, kopinatého 
listu a sterilní větve připomínají proto velmi větve rodu Danaě , jak sám na 
sklenníkovém materiálu mohl jsem srovnati. Po stranách listovitých kladodií 
vynikají květy. 
Rod Semele , na Kanárech domácí, má větve opletavé a kladodie opět 
jako kopinaté ploché listy. Květy sedí ve svazečkách za listenem na ploché 
straně, asi uprostřed kladodia — tedy docela jako u rodu Ruscus, nebo — 
a to jest případ velice významný — ve více svazečkách na pokraji kladodia. 
Středomořské a orientalské tři druhy Ruscus aczdeatus , R. Hypophyllum 
a R. Hypoglossum mají lodyhy nadzemní kolmé, více méně větevnaté, dole 
blanitými šupinami, které na lodyhu vystupují, obalené. Kladodie jsou listo- 
vité, ploché, kožovité, lesklé, kopinaté neb vejčité. Kvítky stopečkaté sedí 
ve svazečku za dosti velkým listenem (obr. 7.) bud na hořejší neb na dolejší 
straně kladodia. Sestaveny jsou dle Eichlera podobně ve chudokvětý vijan 
jako u chřestu. 
Přicházíme k rodu Danaě . Jediný druh D. racemosa (Z.) rozšířen jest 
v Persii, Sýrii, Zakavkazsku a, jak Janka udává, roste také v Byzancii na 
půdě evropské. U nás se často pěstuje pro ozdobu v sadech, kdež se mu 
celkem dobře daří a nezřídka i do květů dospívá. Kolmé větvité lodyhy 
(obr. 1., b , o) nadzemní vyrůstají z podzemních tlustých, málo dělených a uzlo- 
vitých oddenků (obr. 1., a). 
* 
863 
